КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/8361/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, у якому просила стягнути з відповідачки кошти в сумі 68 456 грн. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної залиттям квартири, та 840,80 грн. судового збору.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , яку було залито 09 грудня 2019 року.

Актом комісії від 17 грудня 2019 року в складі: головного інженера ТОВ «ЕК «Комфорт-Мастер» Загайчук В.П., майстра ОСОБА_4 , сантехніка ОСОБА_5 , електрика ОСОБА_8, затвердженого директором ТОВ «ЕК «Комфорт-Мастер», було зафіксовано затоплення її квартири з квартири з верхнього поверху, а саме з квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Позивачка вказувала, що відповідно до звіту з незалежної експертної оцінки майнового збитку, складеного 30 грудня 2019 року ФОП ОСОБА_6 , розмір майнового збитку, заподіяного внаслідок залиття водопровідною водою приміщень квартири позивачки становить 58 956 грн.

Крім того, вказує, що нею понесені витрати на замовлення вищезазначеного звіту у розмірі 9 500 грн., що також мають бути відшкодовані відповідачкою.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири 58 956 грн., витрати по проведенню оцінки вартості збитків у розмірі 9 500 грн., а також судовий збір у сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що воно ґрунтується на недопустимих доказах та на припущеннях, оскільки задовольняючи позовні вимоги суд посилався на акт комісії від 17 грудня 2019 року, затвердженого директором ТОВ «ЕК «Комфорт- Мастер» та Звіт незалежної експертної оцінки майнового збитку, що складений 30 грудня 2019 року ФОП ОСОБА_6 .

Як вбачається з акту комісії від 17 грудня 2019 року в ньому не вказано поверхів квартир, орієнтованої вартості ремонту, а також він складений без присутності зацікавлених осіб з боку відповідача та не містить їх підпису, що суперечить типовій формі акта, який складається у разі залиття квартири, передбаченій Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76.

Наголошує й на тому, що зробити висновок про причини залиття кватири позивачки без присутності та надання доступу до квартири відповідачки було не можливо, а тому вказані в акті причини залиття є надуманими. А посилання суду на присутність онука відповідачки при складенні акту не підтверджено жодним належним доказом, та є припущенням суду.

Апелянт звертає увагу суду, що Звіт незалежної експертної оцінки майнового збитку, що складений 30 грудня 2019 року ФОП ОСОБА_6 був складений на основі вказаного вище акта, а тому також не є належним та допустимим доказом.

Крім того, він складений ФОП ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 28 березня 2008 року №6335 ОСОБА_6 не наділена правом оцінювати збитки, завдані майну внаслідок залиття квартири, а має право здійснювати оцінку нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі експертна грошова оцінка земельних ділянок та оцінку машин і обладнання.

Разом з вказаним, посилається й на те, що в акті вказано про пошкодження залиттям трьох приміщень, натомість у звіті вже чотири приміщення.

На підставі вказаного, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

17 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , відповідно до тексту якого не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх надуманими та необґрунтованими, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Так, представник позивачки вказує, що необхідність зазначення поверху та орієнтовної вартості ремонту квартир не визначена Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, натомість така рекомендація міститься в листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №12/20-11-1975 від 29 грудня 2009 року, але він не є джерелом права та має рекомендаційний характер.

Наголошує у відзиві й на тому, що під час складення акту був присутнім внук відповідачки, що визнавалось представником відповідачки в судовому засіданні під аудіо запис, а тому її твердження в апеляційній скарзі щодо відсутності зацікавлених осіб з її сторони при складенні акту комісією не відповідає дійсності.

На спростування твердження апелянта про відсутність повноважень у ФОП ОСОБА_6 на складення звіту з оцінки майнового збитку, заподіяного затопленням квартири, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 вказує, що у пункті 4 розділу ІІ Порядку ведення Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, що затверджений наказом Фонду державного майна України №937/23469 від 13 червня 2013 року не встановлено такого напряму оцінки як «оцінка збитків», натомість наявний напрям «оцінка об`єктів у матеріальній формі», що не позбавляє суб`єкта оціночної діяльності права проводити оцінку збитків чи розміру їх відшкодування.

Вважає безпідставним твердження апелянта щодо невідповідності відомостей вказаних в акті та звіті щодо кількості пошкоджених приміщень, оскільки особи, що складали акт не є експертами в галузі технічної інвентаризації квартир, а звіт складено на підставі технічного паспорту на квартиру. Не зазначення в акті пошкодження передпокою чи дверей з фурнітурою не спотворюють його змісту і не спростовують висновків звіту про розмір шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 09 грудня 2019 року відбулося залиття квартири позивача із вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , яка на лежить відповідачці у справі ОСОБА_1 що підтверджується актом комісії від 17 грудня 2019 року в складі: головного інженера ТОВ «ЕК «Комфорт-Мастер» Загайчук В.П., майстра ОСОБА_4 , сантехніка ОСОБА_5 , електрика ОСОБА_8, затвердженого директором ТОВ «ЕК «Комфорт-Мастер», у якому зазначено, що причиною затоплення квартири позивача є самовільне втручання власника квартири АДРЕСА_3 в систему опалення в цій квартирі, а саме: встановлення рушниковисушувача, який не відповідає проектній документації, роботи виконані неякісно (а.с. 9).

Згідно висновку про розмір майнового збитку вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , від 30 грудня 2019 року ринкова вартість проведення відновлювального ремонту становить 58956,00 грн. без ПДВ (а.с. 10-38).

За складання вказаного висновку позивачем сплачено 9 500,00 грн. (а.с. 44).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 ( а.с. 7), а право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 8).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що причиною залиття належної позивачу квартири стало самовільне втручання власника квартири АДРЕСА_3 в систему опалення в цій квартирі, а саме: встановлення рушниковисушувача, який не відповідає проектній документації, роботи виконані неякісно, а тому відповідач в силу закону має нести відповідальність за спричинену шкоду, в зв`язку з чим суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Також суд мотивував свій висновок тим, що доказів того, що залиття належної позивачу квартири, відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, останнім суду не надано.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини сьомої статті 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно ст. 382 ЦК Україниквартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Частиною 2 статті 383 ЦК Українивстановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Із матеріалів справи встановлено, що внаслідок самовільного переобладнання власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 системи опалення у вказаній квартирі, а саме: встановлення рушниковисушувача, який не відповідає проектній документації, роботи виконані неякісно, сталося залиття квартири позивачки, тому саме ОСОБА_1 повинна відшкодувати спричиненні позивачу матеріальні збитки.

Доводи апелянта про неналежність та недопустимість доказів поданих позивачем колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції перевірено належність та допустимість вказаних доказів у відповідності до норм ЦПК України.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч.1, ч.2 ст. 77 ЦПК України)

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

За положеннями частини другої статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (у редакції, чинній на час проведення оцінки) встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Із матеріалів справи вбачається, що з метою визначення розміру заподіяної шкоди позивачка у відповідності до положень вище вказаного Закону звернулася до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , яка має сертифікат СОД №827/17 від 19 серпня 2017 року та зареєстрована в Державному реєстрі оцінювачів.

Провівши 09 грудня та 30 грудня 2019 року огляд квартири позивача, СОД ОСОБА_6 надала висновок про розмір майнового збитку який складає 58956 грн., станом на 30 грудня 2019 року. Зазначений висновок, що по суті є Звітом про оцінку майна відповідає вимогам ст. 11,12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", та обґрунтовано прийнято судом першої інстанції в якості належного та допустимого доказу у справі.

Також колегія суддів враховує, що за правилами ч.2 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст. 13 ЦПК України).

З врахуванням викладених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв