Справа № 439/267/22 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/811/1450/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року в складі судді Бунда А.О. в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У лютому 2022 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову покликався на, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву б/н від 22.06.2011.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконала, унаслідок чого станом на 26 січня 2022 року виникла заборгованість в сумі 28125,77 грн, з яких: 23633,89 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 23633,89 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 4491,88 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 00 грн 00 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 00 грн 00 коп. нарахована пеня; 00 грн 00 коп. нараховано комісії.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідачки 28125 грн. 77 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Заочним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 23 633 грн. 89 коп. заборгованості за тілом кредиту відповідно до укладеного договору б/н від 22.06.2011 та 2481 грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками відмовлено.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог оскаржив позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обгрунтування вимог покликається на те, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, суду надано Заяву-анкету від 22.06.2011, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 22.06.2011, які підписані особисто відповідачкою.

Наголошує та тому, що Довідка від 22.06.2011 є складовою частиною кредитного договору від 22.06.2011, а докази, які б це спростували, в матеріалах справи відсутні. Інших угод, укладених 22.06.2011 між відповідачкою і Банком не існує. Тому вважає, що між сторонами при укладенні Кредитного договору досягнуті усі істотні умови договору, в тому числі щодо процентної ставки у розмірі 36% на рік. Відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечувала розмір наявної заборгованості.

Встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а остання такий не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року в частині відмови у стягненнзаборгованості за відсотками скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити. Судові витрати покласти на відповідачку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання за договором №б/н від 22.06.2011, внаслідок чого виникла заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що стверджується представленими суду письмовими доказами.

Судом встановлено, що 22.06.2011 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву б/н про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідачці кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до змісту анкети-заяви споживач погодився з тим, що зазначена заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Долучений до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг відповідачкою не підписаний.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача, розмір кредитного ліміту Банком встановлено на рівні 300,00 грн. В подальшому кредитний ліміт Банком змінювався: 22.06.2011 - кредитний ліміт збільшено до 500,00 грн, 19.07.2011 збільшено до 2000,00 грн., 07.03.2012 збільшено до 2200,00 грн., 27.03.2013 збільшено до 4000,00 грн., 01.08.2013 збільшено до 8000,0 грн., 06.09.2017 збільшено до 13000,00 грн., 16.12.2017 збільшено до 18000,00 грн., 02.07.2018 збільшено до 20100,00 грн., 30.07.2018 збільшено до 25000, 00 грн., 17.04.2019 збільшено до 30000,00 грн., 14.07.2020 зменшено до 28272,69 грн., 31.07.2020 зменшено до 28262,69 грн., 11.08.2020 зменшено до 27865,73 грн., 07.09.2020 зменшено до 27854,48 грн., 23.09.2020 зменшено до 24365,04 грн., 01.07.2021 зменшено до 0,00 грн.

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії чотирьох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами, остання з яких має термін дії 09/24.

З наданої позивачем виписки з рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувалася карткою, разом з тим, не виконала своїх зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованості станом на 26 січня 2022 року становить 28125,77 грн, з яких: 23633,89 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 23633,89 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 4491,88 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 00 грн 00 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 00 грн 00 коп. нарахована пеня; 00 грн 00 коп. нараховано комісії.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємну частину кредитного договору.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог визначено, в тому числі: порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату процентів нарахованих за період користування кредитом процентів, визначено права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

Тобто, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У вказаній постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) суд зазначає, що наявність у справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Таким чином, вимоги та доводи позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо необхідності та підставності стягнення з відповідачки відсотків не знайшли свого підтвердження, що свідчить про обґрунтованість висновків суду в цій частині та безпідставність доводів апеляційної скарги

Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у наданому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 проценти за користування кредитом обраховані за різними ставками у період з 22.06.2011 по 31.12.2012 36% річних, з 01.01.2013 по 29.08.2014 30% річних, з 01.09.2014 по 15.01.2015 34,80% річних, з 20.01.2015 по 31.03.2015 32,4% річниз 01.04.2015 по 31.05.2015 42% річних, з 01.06.2015 по 03.07.2015 30% річних, з 04.07.2015 по 03.08.2015 32,4% річних, з 04.08.2015 по 31.07.2020 42% річних, з 01.08.2020 по 28.11.2020 40,8% річних, з 30.11.2020 по 26.01.2022 42% річних.

Разом з тим, у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3,0 % на місяць або 36% на рік.

У той же час, у підписаній відповідачем анкеті-заяві та довідці про умови кредитування не зазначені умови та порядок зміни відсоткової ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч частини першої статті 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).

Частиною 3 ст. 1056-1 ЦК України в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Також, колегія судів звертає увагу на той факт, що банком не нараховано заборгованості за процентами за користування кредитом або прострочених процентів за користування кредитом, як це вбачається з самого розрахунку. Натомість, з розрахунку наданого позивачем (колонка «Відсотки погашені за рахунок кредиту») вбачається, що такі проценти були включені у заборгованість за тілом кредиту, що призвело до штучного збільшення інших нарахувань.

Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.

Іншого належного розрахунку заборгованості за відсотками, який би відповідав обумовленими сторонами умовами кредитування, позивач до апеляційної скарги не долучив.

Тому на переконання колегії суддів, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведено правомірності нарахування процентів за користування кредитом у визначеному розмірі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками.

Наведені в апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду.

Відповідно до ст. 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2022 року.

Головуючий А. В. Ніткевич

Судді С. М. Бойко

С. М. Копняк