Справа № 308/1360/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

з участю секретарки судового засідання Ігнатко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Державного комунального підприємства «Комунальна служба» на постанову головного державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гусєва Олександра Олександровича про арешт коштів боржника, за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2021 року, постановлену суддею Крегул М. М.,

у с т а н о в и в:

У лютому 2021 року Державне комунальне підприємство «Комунальна служба» (далі - ДКП «Комунальна служба», комунальна служба) звернулося до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гусєва О.О. про арешт коштів боржника.

Скарга обґрунтована тим, що згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/10481/18 було видано виконавчий лист, на підставі якого та відповідної заяви стягувача державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гусєвим О.О. відкрито виконавче провадження № 64034625.

13 січня 2021 року зазначеним державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника ДКП «Комунальна служба», яка заснована на власності Оноківської сільської ради і комунального підприємства цієї ж ради.

Зазначало, що державний виконавець Гусєв О.О. порушив вимоги законодавства України та міжнародні конвенції, оскільки наклав арешт і списав кошти з рахунків із яких ДКП «Комунальна служба» виплачує працівникам заробітну плату, сплачує податки, комунальні послуги та ці рахунки мають спеціальний режим і не підлягають арешту.

Посилаючись на наведені вище обставини комунальна служба просила скасувати постанову про арешт коштів від 13.01.2021, винесену державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гусєвим О.О. у виконавчому провадженні № 64034625.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.04.2021 цю скаргу ДКП «Комунальна служба» задоволено частково.

Скасовано постанову головного державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гусєва О.О. у межах виконавчого провадження № 64034625 про арешт коштів боржника від 13.01.2021 у частині накладення арешту на кошти, що надходять на рахунки ДКП «Комунальна служба»: 1) за № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Комінвестбанк» (код фінансової установи 312248), який використовується для сплати ЄСВ; 2) за № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Комінвестбанк» (код фінансової установи 312248), який використовується для сплати ПДВ; 3) за № НОМЕР_3 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код фінансової установи 305299), який використовується для виплати заробітної плати.

В іншій частині вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись із цієї ухвалою місцевого суду стягувач ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу внаслідок її незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та неправильної оцінки наявним у справі доказам.

Скаргу мотивував тим, що його не було залучено до участі у цій справі як стягувача, а відтак судом першої інстанції вирішено питання про його права, свободи та законні інтереси.

Зазначав, що місцевим судом безпідставно взято до уваги лише платіжні доручення самого боржника ДКП «Комунальна служба» за № 203 від 18.08.2020, № 208 від 20.08.2020 і № 1 від 30.12.2020 про начебто наявність рахунків у банку (на які накладено арешт державним виконавцем) зі спеціальним режимом для сплати, відповідно, для ЄСВ, ПДВ та заробітної плати, хоча матеріали справи не містять жодних відомостей із банку про тип такого рахунку та його цільове призначення.

Указував і на те, що наявність платіжного доручення із зазначенням призначення платежу ще не свідчить про цільове призначення платежу, адже, відповідно до постанови Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, надіслані кошти можуть повернутися зворотно.

З огляду на наведене просив оскаржену ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні скарги ДКП «Комунальна служба». Водночас просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цієї ухвали місцевого суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 31.05.2021, зокрема поновлено стягувачу ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.04.2021.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 інші учасники справи не скористалися.

Учасники справи, їх представники у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково скаргу ДКП «Комунальна служба» місцевий суд виходив із того, що державний виконавець правомірно наклав арешт на спірні рахунки боржника, однак банки безпідставно не повідомили державного виконавця про спеціальний режим використання таких рахунків, на які законом заборонено накладати арешт, та не повернули постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів.

Проте колегія суддів із цими висновками суду першої інстанції погодитися не може, оскільки таких суд дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Щодо обов`язковості скасування оскарженої ухвали місцевого суду

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дії чи бездіяльність оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У скарзі боржника ДКП «Комунальна служба» не було зазначено і залучено до участі у справі іншого учасника стягувача ОСОБА_1 .

У матеріалах справи є відсутні відомості про належне повідомлення місцевим судом стягувача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду скарги ДКП «Комунальна служба».

Як передбачено пунктом 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи на те, що на підставі ст. 450 ЦПК України участь стягувача ОСОБА_1 у цій справі є обов`язковою та він обґрунтував свою апеляційну скаргу, зокрема про не залучення його до участі в цій справі і без належного повідомлення про дату, час, місце засідання суду /протилежного матеріали справи не містять/, а відтак оскаржена ухвала місцевого суду, на переконання колегії суддів, підлягає до обов`язкового скасування з одночасним ухваленням нового судового рішення як це регламентовано положеннями пункту 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Щодо суті вимог скарги

Судом установлено, що у межах відкритого 05.01.2021 виконавчого провадження № 64034625 із виконання виконавчого листа № 308/10481/18, виданого 23.12.2020 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнення з ДКП «Комунальна служба» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.03.2018 по 09.10.2020 у розмірі 185 326,24 грн та 1 664,84 грн сплаченого судового збору (а.с.7 і на звороті), головним державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гусєвим О.О. 13 січня 2021 року було винесено постанову про арешт коштів боржника ДКП «Комунальна служба» і накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках:

1) НОМЕР_1 в АТ «Комінвестанк»;

2) НОМЕР_2 в АТ «Комінвестанк»;

3) НОМЕР_4 в Казначействі України;

4) НОМЕР_5 в Держказначейській службі України, м. Київ,

5) НОМЕР_6 в АТ КБ «Приватбанк»;

6) НОМЕР_3 в АТ КБ «Приватбанк»;

7) НОМЕР_7 в АТ КБ «Приватбанк»;

8) НОМЕР_8 в АТ КБ «Приватбанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.31 і на звороті).

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний уживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно й у повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (окрім коштів на єдиному рахунку, відкритому в порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Як убачається зі змісту ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Як кореспондує ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

За абзацом другим ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт із коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Положеннями пункту 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до підпункту 6 пункту 3 «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 та в редакції постанови Правління НБУ від 01.04.2019 № 56 (чинної на час виникнення спірних правовідносин, оскільки така втратила чинність на підставі Постанови НБУ № 118 від 13.06.2022), поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Отже, судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому статті 48, 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20), постановах Верховного Суду від 21.01.2021 у справі б/н /провадження № 4-с/824/10/2020/ (провадження № 61-14814ав20), від 30.11.2021 у справі № 641/7440/20 (провадження № 61-10134св21), де сформульовано висновок про те, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, окрім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведений правовий висновок Верховного Суду, на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховується апеляційним судом при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин.

На переконання колегії суддів, є безпідставними доводи боржника ДКП «Комунальна служба» про неправомірність оскарженої постанови державного виконавця про арешт коштів цієї комунальної служби на банківських і казначейських рахунках, оскільки, накладаючи арешт на грошові кошти боржника, який не виконав судове рішення, державний виконавець у цій постанові зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. А відтак, під час винесення оскаржуваної постанови не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ч. 3 ст. 52 цього Закону встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

За таких обставин оскаржуваною постановою головного державного виконавця Гусєва О.О. не порушені права заявника ДКП «Комунальна служба», оскільки у постанові про арешт коштів боржника є застереження про те, що арешт не накладається на кошти, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Водночас із матеріалів справи не вбачається, що банки, в яких відкриті рахунки ДКП «Комунальна служба», повідомляли головного державного виконавця про спеціальний режим використання такого рахунку та повертали постанову про арешт коштів боржника без виконання.

З огляду на це оскаржена постанова головного державного виконавця Гусєва О.О. не може вважатись незаконною та необґрунтованою, а відтак підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Аналогічне положення закріплено і в ч. 1 ст. 12 ЦПК України, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що заявник-боржник ДКП «Комунальна служба» не довело належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які поза розумним сумнівом не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин оскаржена ухвала місцевого суду не може вважатись законною та обґрунтованою, а тому, відповідно до вимог пункт 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає обов`язковому скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені скарги ДКП «Комунальна служба».

На підставі статей 141, 452 ЦПК України з ДКП «Комунальна служба» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 454 грн за подання апеляційної скарги (а.с.96).

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2021 року скасувати.

У задоволенні скарги Державного комунального підприємства «Комунальна служба» на постанову головного державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гусєва Олександра Олександровича про арешт коштів боржника відмовити.

Стягнути з Державного комунального підприємства «Комунальна служба» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454 гривень за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді