ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 711/5732/21
Провадження № 22-ц/821/1294/22
Категорія: 305030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: Приватне акціонерне товариство «АЗОТ»

представник позивача: адвокат Хлівненко Павло Васильович

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» - адвоката Хлівненка Павла Васильовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Демчика Р.В. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

09 вересня 2021 року ПрАТ «АЗОТ» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 29 серпня 2017 року у справі № 711/6064/17, яке набрало законної сили 18 вересня 2017 року, з ПрАТ «АЗОТ» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 11127,57 грн. та середній заробіток час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику в сумі 18575,19 грн.

10 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області відкрито виконавче провадження № 54812124 про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь стягувача вказаної в судовому рішенні заборгованості, яке 30 січня 2018 року було закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Позивач зазначає, що під час виконання виконавчого провадження відповідач отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, тобто у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 серпня 2017 року.

Вказує, що позивач повністю виконав вимоги податкового законодавства і дотримався правового механізму оподаткування доходу та, як податковий агент, сплатив податок на доходи фізичних осіб в сумі 3343,53 грн. і військовий збір 278,63 грн. за відповідача за свій кошт, не маючи можливості відрахувати необхідну суму з належних відповідачу коштів.

Таким чином, на думку позивача, у нього виникло право вимагати від відповідача відшкодування понесених на сплату податку і збору витрат, а у відповідача виникло відповідне зобов`язання відшкодувати позивачу ці витрати. На письмову вимогу позивача до відповідача сплатити ці кошти, останній не відреагував.

В зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 3622,16 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, на думку суду, є обґрунтованим, то в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач отримав дохід у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованого за рішенням суду, в сумі 18535,19 грн. в порушення положень Податкового кодексу України, без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, як було визначено в рішенні суду, тобто набув частину коштів без достатньої правової підстави.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Доводи особи, яка подали апеляційні скарги

В апеляційній скарзі, поданій 26 серпня 2022 року, представник ПрАТ «АЗОТ» -адвокат Хлівненко П.В.,вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, постановленим із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПрАТ «АЗОТ» задовольнити повністю.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд в оскаржуваному рішенні дійшов до помилкового висновку про обгрунтованість та підставність клопотання відповідачки про застосування строків позовної давності .

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, вказує, що починаючи з дня набрання чинності (з 02 квітня 2020 року) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби СОVID-19» №540-IX від 30 березня 2020 року діють положення про продовження строків позовної давності на період карантину, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби СОVID-19, строки, визначені, зокрема ст. 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Оскільки на момент набрання чинності вказаним Законом позовна давність не спливла, а її строк продовжено на час дії карантину, який продовжується і на даний час, тому, на думку скаржника, відсутні підстави для висновку про сплив строків позовної давності для звернення позивача із даними позовними вимогами до суду та відмови у їх задоволенні з цих підстав.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ПрАТ «АЗОТ» - адвоката Хлівненка П.В. підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

У відповідності до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 18 вересня 2017 року, у справі № 711/6064/17 стягнуто з ПрАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 11127,57 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення в сумі 18575,19 грн., а всього 29702,76 грн. (а.с. 8-9).

Постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 10 жовтня 2017 року відкрите виконавче провадження № 54812124 з примусового виконання виконавчого листа № 711/6064/17, виданого 29 вересня 2017 року Придніпровським районним судом м . Черкаси про стягнення з ПрАТ «АЗОТ» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 11127,57 грн., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення в сумі 18575,19 грн., а всього 29702,76 грн (а.с. 10).

Постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 30 січня 2018 року закінчено виконавче провадження № 54812124 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 11).

Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження, відповідач отримав середній заробіток за час затримки розрахунку виплати заробітної плати без відрахування всіх обов`язкових податків та платежів, передбачених законом, тобто у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.08.2017 року.

Позивач нарахував, утримав та сплатив до бюджету від імені відповідача під час виконання рішення податок на доходи фізичних осіб в сумі 3343,53 грн. і військовий збір 278,63 грн., що підтверджується довідкою ПрАТ «АЗОТ» № 183 від 28 січня 2021 року та платіжними дорученнями № 1694 та № 1699 від 05 березня 2018 року (а.с. 12-13).

28 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою №501-06/957 перерахувати на рахунок позивача кошти в сумі 3622,16 грн., але відповідач не відреагував (а.с. 14).

Предметом спору в даному випадку є повернення на користь позивача, як податкового агента, коштів у вигляді не відрахованих із заробітної плати звільненого працівника податку та військового збору у спосіб, визначений ст. 1212 ЦК України. Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Глави 83 Цивільного кодексу України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Подібні висновки щодо застосування ст. 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа 6-91цс14), від 22 січня 2014 року (справа 6-151цс13), постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року справа №517/186,17, від 28 березня 2018 року, справа №173/166/17, від 03 травня 2018 року справа №473/2859/17.

Виходячи із системного аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Однак, згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до п.п.14.1.48 ПК України заробітна плата - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», тому на неї не розповсюджується правило ст. 1215 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання рішення суду в примусовому порядку, сплатив відповідачці всю суму боргу, однак без відрахування податків і зборів, що останнім не заперечується, тому направив їй листа (який відповідачка отримала) про їх повернення із зазначенням підстави такого повернення. Проте, відповідачка ОСОБА_1 , у свою чергу, жодним чином не відреагувала та не повернула вказані в листі кошти.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка, отримавши у порядку примусового виконання, за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 18 вересня 2017 року, у справі № 711/6064/17 суму коштів, набула її частину без достатньої правової підстави, адже вона повинна була бути сплачена його податковим агентом в дохід держави, а враховуючи, що позивачем сплачені всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції, відмовив в задоволенні позовних вимог з підстави пропуску строку позовної давності для звернення позивача із даними позовними вимогами, з чим апеляційний суд погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом вказаної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Матеріалами справи, а саме довідкою ПрАТ «АЗОТ» №183 від 28 січня 2021 року та платіжними дорученнями № 1694 та № 1699 від 05 березня 2018 року підтверджується, що відповідно до встановленого податковим законодавством порядку, позивач нарахував та сплатив до бюджету від імені відповідача податок на доходи фізичних осіб в сумі 3343,53 грн. та військовий збір в сумі 278,63 грн., що свідчить про обізнаність позивача про порушення його прав та інтересів.

Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби СОVID-19» від 30березня 2020 року №540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діє по теперішній час, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30 березня 2020 №540-IX тобто, з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину.

Зважаючи на той факт, що сплативши 05 березня 2018 року за відповідача вказані кошти, ПрАТ «АЗОТ» дізналось про порушення свого права, відповідно строк позовної давності, перебіг якого розпочався 06 березня 2018 року, не сплив до набрання чинності Закону №540-IX (02 квітня 2020 року), а продовжувався як на час звернення ПрАТ «АЗОТ» до суду, так і триває по теперішній час внаслідок продовження дії карантину.

Вищевказані обставини залишились поза вагою суду, який не дав належної правової оцінки доводам позивача про дотримання ним строків звернення до суду, які продовжуються на період дії карантину, не застосував п. 12 «Перехідних та Прикінцевих положень» ЦК України, та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду постановлене із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права; воно не може залишатися в законній силі, підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог ПрАТ «АЗОТ».

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (ст.1 закон «Про судовий збір»).

Відповідно до ст.136 ЦПК підставою для розстрочення, відстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Оскільки, відповідачка ОСОБА_1 має тяжку хворобу, яка створює для останньої непосильний фінансовий тягар та погіршує її як моральне так і матеріальне становище, що підтверджується матеріалами справи, а саме випискою з медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого №8984 від 28 червня 2022 року, виписок з історії хвороби №10434, 11701, 13030, 14192, колегія суддів приходить до висновку про можливість звільнення відповідачки від відшкодування судового збору.

Враховуючи викладене, судові витрати, понесені ПрАТ «АЗОТ» за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, залишити за особою, яка їх подала.

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» - адвоката Хлівненка Павла Васильовича задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» до ОСОБА_1 про стягнення коштів скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» (, місцезнаходження: 18028, м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72) грошові кошти в сумі 3 622,16грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко