Номер провадження: 22-ц/813/5896/22
Справа № 521/7051/21
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,

в порядку спрощеного провадження переглянув апеляційну скаргу адвоката Іваненка Сергія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 11 серпня 2020 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач ще з часу її вагітності не надає допомоги ні в її утриманні, ні згодом в утриманні народженої дитини. Вказує, що відповідач є працездатним, має можливість працювати та надавати кошти, достатні для всебічного та гармонійного розвитку дитини та забезпечення потреб її матері, тому вона звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше ніж 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18 травня 2021 року до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, щомісяця, починаючи з 18 травня 2021 року до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12 липня 2021 року представником відповідача було подано відзив, у якому позов в частині стягнення аліментів на утримання сина визнав частково, просив встановити аліменти у розмірі 2 000 гривень на місяць, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В частині стягнення аліментів на утримання позивача просив відмовити.

Обґрунтовуючи свої заперечення зазначив, що доводи позивача про те, що відповідач не надавав допомоги на утримання позивача та їх спільної дитини є надуманими припущеннями, оскільки під час вагітності та після народження сина, відповідач неодноразово намагався зустрітись з позивачем для надання їй коштів на утримання дитини, однак остання жодного разу не погодилась на зустріч з ним. Зазначив, що позивачу не відоме місце роботи відповідача, саме тому вона звернулась до суду із вимогою про стягнення аліментів у процентах від його доходу. Щодо вимог в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 вказав, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу своїй дружині. Крім того вказав, що у разі задоволення вимог, щодо стягнення 1/4 частини від усіх доходів відповідача на утримання позивача, загальний розмір аліментів, які будуть стягуватись з відповідача, у зв`язку із визнанням ним позовних вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання сина у розмірі 2 000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% від встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, буде перевищувати 1/2 частини доходів відповідача, відповідно до мінімального розміру заробітної плати встановленої у 2021 році.

21 липня 2021 року представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що визначення способу стягнення аліментів є виключним правом позивача, тому доводи відповідача щодо встановлення аліментів на утримання сина у розмірі 2 000 гривень на місяць є необґрунтованими. Щодо вимог в частинні стягнення аліментів на утримання позивача вказала, що для створення умов, завдяки яким би позивач мала можливість піклуватись про фізичний і духовний розвиток сина їй потрібна матеріальна допомога, адже вона знаходиться вдома, доглядає дитину, на роботу не ходить, іншого доходу не отримає, зараз знаходиться на утриманні своїх батьків, тому згодна на стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини доходів відповідача.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року позов задоволено у повному обсязі.

У апеляційній скарзі адвокат Іваненко С.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно із частиною 1статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цьогоКодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів вирішено призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 07 жовтня 2022 року.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно дост. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частиною першою та другою статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

У частинах другій та четвертій статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

При перевірці матеріалів справи, установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11 серпня 2020 року (а.с. 10).

В шлюбі у сторін по справі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04 березня 2021 року (а.с. 9).

Сторонами не заперечується, що вони проживають окремо, малолітній син проживає з матір`ю.

Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трьох років, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання позивача, яка не працює, доглядає за дитиною, натомість відповідач, який є здоровою молодою працездатною особою, не має іншої сім`ї та інших дітей, які знаходяться на його утриманні, тому має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Подання суду доказів того що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині до досягнення дитиною трирічного віку.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами того факту, що він не має матеріальної можливості надавати позивачу матеріальну допомогу до досягнення малолітньою дитиною віку трьох років зважаючи на те, що він є працездатною особою.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду, які є достатньо мотивовані і підтверджені наявними у матеріалах справи доказами.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини немає.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367,368,374 ч. 1 п. 1,375,382 -384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Іваненка Сергія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 07 жовтня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік