Справа № 444/2009/17 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/1653/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року м.Львів

Справа № 444/2009/17

Провадження № 22ц/811/1653/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Жовква 26 грудня 2017 року у складі судді Зеліска Р.Й., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційнй банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

29 серпня 2017 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач звернувся в банк з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву. Вказує, що згідно цієї заяви ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту він (позивач) керувався п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 договору. Відповідно до цих пунктів договору, відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Стверджує, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, але відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованості не сплачує. Просить позов задовольнити.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 33 160, 46 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 4 грудня 2014 року з яких: 17 772, 28 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 560, 44 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 9 772, 48 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 555, 26 грн. - штраф (процентна складова). Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржує представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. До 10 червня 2017 року регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». Посилається на Закон України «Про споживче кредитування», постанови Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-223цс16, від 26 травня 2020 року (справа № 638/13683/15-ц), від 2 лютого 2022 року (справа №755/11307/17) , від 26 травня 2020 року (справа № 638/13683/15-ц). Зазначає, що відповідач не отримував повідомлення банку з вимогою про дострокове погашення боргу. Зазначене свідчить про порушення позивачем процедури досудового врегулювання спору, а тому немає підстав для задоволення позовних вимог. Обов`язковість досудового врегулювання спору у даній ситуації передбачена ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач станом на 10 серпня 2017 року за кредитним договором б/н від 4 грудня 2014 року заборгував позивачу 33 160, 46 грн., з яких: 17 772,28 грн. тіло кредиту; 3 560,44 грн.- відсотки за користування кредитом; 9 772,48 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1555,26 грн. - штраф (процентна складова). Стверджує, що рішення суду в частині нарахування штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг не відповідає законодавству та правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Вказує, що рішення Жовківського районного суду Львівської області у справі ухвалене без врахування зазначених постанов Верховного Суду, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться. Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 4 грудня 2014 року. Згідно цієї заяви відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач свої обов`язки за договором не виконує, заборгованості згідно умов вказаного договору не сплачує. Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем, станом на 10 серпня 2017 року за кредитним договором б/н від 4 грудня 2014 року відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 33 160, 46 грн., з яких: 17 772,28 грн. - тіло кредиту; 3 560,44 грн. - відсотки за користування кредитом; 9 772,48 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 1 555,26 грн. - процентна складова.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із вимог ст.625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється вд відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, погодився із наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Колегія суддів не погоджується в повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Згідно із ч.2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 цього Кодексу кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просить, зокрема, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості (заборгованість за відсотками, пеню та штрафи).

Встановлено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не визначено порядку нарахування та сплати процентів, пені та штрафів.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (справа № 342/180/17) без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Укладений сторонами договір від 4 грудня 2014 року у виді підписаної ними анкети-заяви, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

З врахуванням встановленого, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що сторонами належним чином обумовлено у письмовому вигляді як ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені і штрафів, що є підставою для відмови у стягненні цих сум (заборгованості за відсотками штрафів і пені).

Разом з тим, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, хоч банк звернувся із такою вимогою, оскільки звернення з позовом до суду і є вимогою про повернення одержаних кредитних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги. Кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Судом встановлено, що відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви позивач надав йому кредит, що підтверджується рухом коштів по рахунку. Відповідач належним чином своє зобов`язання не виконав та допустив заборгованість за тілом кредиту (фактично отриманими грошовими коштами).

З урахуванням встановлених обставин, на підставі аналізу наявних у справі доказів, апеляційний суд вважає, що вимога про стягнення одержаних кредитних коштів (тіла кредиту) підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням цього, в користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 857,44 грн., сплачений при подачі позову. З відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1286,16 грн., оскільки при подачі апеляційної скарги йому було відстрочено сплату судового збору до завершення розгляду справи.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, вул.Грушевського,1Д, м.Київ, Код , рах.№ НОМЕР_2 , МФО № 305299) 17 772,28 грн. (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят дві грн. 28 коп.) заборгованості за кредитом та 857,44 грн. (вісімсот п`ятдесят сім грн.44 коп.) сплаченого судового збору.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в дохід держави 1286,16 грн. (одну тисячу двісті вісімдесят шість грн.16 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Постанову складено і підписано 18 листопада 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ _______Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк