Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/275/22
Провадження № 2/382/359/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Закомірній Ю. І.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 382/275/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та витрат на санаторно-курортне лікування,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та витрат на санаторно-курортне лікування, відповідно до вимог якого позивач просив стягнути з відповідача 590 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 11 570 грн в рахунок відшкодування понесених витрат на санаторно-курортне лікування.

Позов мотивований тим, що 30 квітня 2020 року, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не надавши перевагу у русі, здійснив виїзд із другорядної вул. Привокзальна на вул. Київська в м. Яготин, де зіткнувся із мотоциклом марки «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: «політравми, перелому тіла та дужок С2 хребця, ротаційного підвивиху С2 вліво, перелому суставного відростку С5 зліва, остистого відростку С7, закритої травми голови, перелому тіла грудини 1-8 ребер справа, поперечних відростків, забою та розриву правої легені, пневмогемотораксу справа, шоку ІІ-ІІІ ступеню, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), якими могли бути виступаючі частини рухаючихся транспортних засобів, з падінням на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди». Вказані травми відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя, згідно п. 2.1.3 «о» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6. Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Таким чином, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок заподіяного вчиненням ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_2 завдана матеріальна та моральна шкода. В межах розгляду кримінальної справи відповідачем відшкодовано лише витрати на лікування в загальному розмірі 200 000 грн.

Позивач зазначав, що моральну шкоду відповідач не відшкодував. Зазначена шкода полягає в тому, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач переніс значний фізичний біль та психоемоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності та страху за своє життя. Позивач переніс декілька тяжких операцій та тривалий час був прикутий до ліжка. При цьому, наслідки перенесених травм не дають змогу позивачу виконувати фізичну роботу, яка раніше йому давалася без зусиль, а через заборону лікарів щодо обертів голови, позивач на все життя позбавлений можливості керувати транспортним засобом. Отримані тілесні ушкодження, на жаль, не відновлять стан здоров`я позивача, який був у нього до моменту дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, з 12 квітня 2021 року позивачу встановлена друга група інвалідності. Тобто, отримані тяжі тілесні ушкодження перешкоджають активному соціальному функціонуванню позивача, що призвело до значних моральних страждань. Заявлений розмір відшкодування хоча б частково повинен компенсувати позивачу перенесені ним негативні емоції і переживання, що вплинули на реалізацію життєвих намірів та порушили нормальні життєві зв`язки.

Також, позивач стверджував, що з огляду на інвалідність, що стала результатом спричинених тілесних ушкоджень, він додатково поніс витрати на санаторно-курортне лікування. При цьому, рекомендація санаторно-курортного лікування прямо передбачена довідкою з акту огляду медико-соціальної експертної комісії. В період з 22.11.2021 по 04.12.2021 ОСОБА_2 проходив санаторно-курортне лікування в ТОВ «Санаторій «Сосновий бір». Загальний розмір цих витрат, понесених позивачем, становить 11 570 грн, що підтверджується накладною від 22.11.2021 за № 452 та довідкою ТОВ «Санаторій «Сосновий бір» від 19.01.2022 за № 3.

Ухвалою від 09.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого судового засідання, а ухвалою від 15.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого він заперечив проти задоволення позову, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення представника, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Судом встановлено, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17.11.2021 року за наслідком розгляду кримінального провадження №0000213, відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 286 КК України, та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі; на підставі 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік; на підставі 76 КК України покладено на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цим вироком встановлено, що 30 квітня 2020 року близько 12 год 10 хв., ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ЗАЗ-110307-40», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 15-20 км/год проїжджою частиною вулиці Привокзальна в місті Яготин в напрямку вулиці Київська. Далі, при наближенні до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вулиці Привокзальна та вулиці Київська в місті Яготин, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», порушуючи вимоги п.16.11. Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введені в дію з 01.01.2020, яким визначено, що: «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», водій ОСОБА_3 , не переконавшись у безпечності виконання маневру, здійснив виїзд на головну дорогу вулиці Київська в місті Яготин, де в подальшому допустив зіткнення із мотоциклом марки «Honda CBR600», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у напрямку центра міста. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, перелому тіла та дужок С2 хребця, ротаційного підвивиху С2 вліво, перелому суставного відростку С5 зліва, остистого відростку С7, закритої травми голови, перелому тіла грудини, 1-8 ребер справа, поперечних відростків Th2-Th10, забою та розриву правої легені, пневмогемотораксу справа, шоку II-III ступеню. Грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог пункту 16.11. Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, з 12 квітня 2021 року позивачу встановлена друга група інвалідності. Внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм, позивач в період з 22.11.2021 по 04.12.2021 проходив санаторно- курортне лікування в ТОВ «Санаторій «Сосновий бір»; на лікування витрачено грошові кошти у розмірі 11 570 грн (накладна від 22.11.2021 за № 452; довідка ТОВ «Санаторій «Сосновий бір» від 19.01.2022 № 3). Також, до матеріалів позовної заяви додані медичні документи, які підтверджують отримання позивачем тілесних ушкоджень, про які йдеться у вироку суду та існування яких відповідачем не заперечується.

В позовній заяві позивач зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від дорожньо-транспортної пригоди він переніс значний фізичний біль та психоемоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності та страху за своє життя. Позивач переніс декілька тяжких операцій та тривалий час був прикутий до ліжка. При цьому, наслідки перенесених травм не дають змогу позивачу виконувати фізичну роботу, яка раніше йому давалася без зусиль, а через заборону лікарів щодо обертів голови, позивач на все життя позбавлений можливості керувати транспортним засобом. До того ж, отримані тілесні ушкодження, не відновлять стан здоров`я позивача, який був у нього до моменту дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, позивачу встановлена друга група інвалідності.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 265/3896/19.

Суд враховує ступінь доведеності позивачем відповідних обставин та розміру відшкодування. Позивач надав довідку про встановлення інвалідності. Також, до матеріалів позовної заяви додані медичні документи, які підтверджують отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, перенесення хірургічного втручання, медичного обстеження та лікування. Інших документів на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди останній не надав. Доводи позивача про те, що він втратив можливість керувати транспортним засобом, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з доведеності позивачем характеру та обсягу заподіяних йому страждань, які виразились у фізичних та душевних стражданнях в результаті дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків, а також те, що в результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивач отримав ІІ групу інвалідності, порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на психологічний стан, з урахуванням ступеня вини відповідача, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, керуючись вимогою розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частини перша - друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою».

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини».

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, позивач має право вимоги до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у відшкодуванні витрат на підтверджене документально санаторно-курортне лікування в сумі 11 570 грн і дане право підлягає захисту в судовому порядку.

Посилання відповідача на наявність розписки в межах кримінальної справи про відшкодування ним матеріальної шкоди суд не приймає до уваги, оскільки її наявність не звільняє відповідача від обов`язку як відшкодувати моральну шкоду, так і заявлені до стягнення витрати на санаторно-курортне лікування, які позивач поніс вже після ухвалення судом вироку та на підставі відповідних медичних рекомендацій.

Оскільки позивач на підставі п. п. 2, 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути на користь держави з відповідача 2492,40 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та витрат на санаторно-курортне лікування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 100000 (сто тисяч) грн моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 11570 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят) грн понесених витрат на санаторно-курортне лікування.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2 492 (дві тисячі чотириста дев`яносто дві) грн 40 коп. судового збору.

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення складено 24.10.2022 року.

Суддя М. М. Нарольський