Справа № 299/3485/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді :Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2021 року у складі судді Кашуба А.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У липні 2021 Акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 13.06.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № MKIWSE00000733, за умовами якого Банк (позивач) зобов`язався надати позичальнику (відповідачу) кредит у розмірі 15000,00 грн. на термін до 12.06.2009 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитними договорами. 13.06.2006 року з відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за яким він забезпечив солідарне виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року позов АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено, стягнуто заборгованість у розмірі 75235,21 грн, нараховану станом на 23.10.2013 року. Проте, прострочена сума заборгованості боржників не погашена і становить 15000 грн. На підставі ст.625 ЦК України кредитор нарахував на цю суму індекс інфляції, що становить відповідно 28082,84 грн. та 3% річних у розмірі 3347,26 грн.

Із врахуванням зазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на його користь заборгованість у сумі 31430,10 грн.та судові витрати.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2021 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_2 і відсутністю правонаступників.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позову, так як договір поруки не є припиненим, оскільки банком пред`явлено позов про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

З огляду на те, що що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір поруки, в силу положень п.12 Договору поруки та ч. 4 ст. 559 ЦК України, є таким, що припинив свою дію, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

З такими висновками суду погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що 13.06.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № MKIWSE00000733, за умовами якого Банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 15000,00 грн. на термін до 12.06.2009 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитними договорами.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №MKIWSE00000733 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 13.06.2006 року було укладено договір поруки, за яким останній поручився перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань по вказаному кредитному договору (а.с.18, 18 зворот).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року позов АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено, стягнуто заборгованість за вказаним договором кредиту у розмірі 75235,21 грн, нараховану станом на 23.10.2013 року (а.с.6-7).

Звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № MKIWSE00000733, позивач послався на Договір поруки як на підставу позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України, у редакції, чинній на час укладання договору поруки, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналізуючи зміст ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку, що визначений вказаною нормою строк припинення поруки застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки. Зміна строку виконання основного зобов`язання шляхом реалізації кредитором права на дострокове стягнення суми заборгованості не змінює строк чинності поруки, визначений сторонами у договорі поруки.

До зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 725/3981/14, відступивши від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі №70/391/16-ц (провадження № 61-11525св18).

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року, у справі № 207/857/15-ц.

Відповідно до п.12 Договору поруки (а.с.18 на звороті), порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору (а.с.15) кредит надано на строк до 12.06.2009 року включно.

28.10.2013 року Банк звернувся до Індустріального суду Дніпропетровської області з вимогою про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року позов АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено, стягнуто заборгованість за вказаним договором кредиту у розмірі 75235,21 грн, нараховану станом на 23.10.2013 року (а.с.6-7).

Аналізуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що зміна строку виконання кредитного договору не змінює істотних умов договору поруки, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання. Порука, як і раніше, припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту (п.12 договору поруки), а змінюється тільки строк від якого вказані п`ять років слід відраховувати.

Таким чином, в даному випадку строк припинення договору поруки ОСОБА_1 слід відраховувати не з 12.06.2009 року, строку повернення кредиту, як зазначив суд першої інстанції, а з 28.10.2013 року, з моменту коли банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості.

Отже, після звернення до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованості (28.10.2013) станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом (12.07.2021 згідно штемпелю на конверті) встановлений п.12 договору поруки п`ятирічний строк дії поруки сплив.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції хоч і не вірно зазначив строк з якого слід відраховувати припинення договору поруки ОСОБА_1 , однак дійшов до вірного висновку, що укладений між позивачем та відповідачем договір поруки, в силу положень п.12 Договору поруки та ч. 4 ст. 559 ЦК України, є таким, що припинив свою дію та підставно відмовив у заявленому позові.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позову, так як договір поруки не є припиненим, оскільки банком пред`явлено позов про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав не береться до уваги, оскільки сторони договору поруки чітко узгодили строк дії поруки протягом 5 років з дня настання терміну повернення кредиту, який на момент звернення до суду сплив.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2022 року .

Головуючий:

Судді: