Справа №442/6471/22
Провадження №2/442/1312/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

14 листопада 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді - Курус Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Федишина Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

13.10.2022 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову покликається на те, що він є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому окрім нього числиться зареєстрованою й колишня дружина - ОСОБА_2 01.10.2020 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано, після чого відповідачка стала проживати окремо. Актом проведення перевірки від 26.09.2022 року комісією підтверджено непроживання відповідачки за вказаною адресою. Зазначає, що факт реєстрації відповідачки в його будинку створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, витраті додаткових коштів на оплату комунальних послуг, а тому змушений звернутись з даним позовом до суду.

17.10.2022 направлено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідачки ОСОБА_2 , що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 31.10.2022.

Ухвалою від 20.10.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 14.11.2022. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Дана ухвала, примірник позовної заяви з додатками надсилалась сторонам по справі.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позову. З приводу ухвалення заочного рішення у справі не заперечує, а.с. 20.

Відповідачка ОСОБА_2 була повідомлена за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Однак, на розгляд справи не з`явився без поважних причин та не повідомила суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подала. При таких обставинах суд визнав її неявку неповажною та розглянув справу у її відсутності, ухваливши про заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори Зайченко Н.В. 08.11.2012, зареєстрованого в реєстрі №1304 та витягом про державну реєстрацію прав КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» за №36217011 від 12.11.2012, а.с. 12 - 13.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку №348 від 01.09.2022 вбачається, що у даному будинку серед зареєстрованих осіб числиться відповідачка ОСОБА_2 , а.с.17.

За положеннями частини першої ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до акту проведення перевірки факту непроживання гр. ОСОБА_2 складеного 26.09.2022 комісією в складі старости с.Доброгостів і с.Бистрий В.Ірода, спеціаліста Г.Плити, за участі сусідів позивача вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає по АДРЕСА_1 більше року, а.с. 18.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності відповідачки ОСОБА_2 у вказаному будинку, що належить на праві приватної власності позивачу.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на зазначене, суд надає віри доводам позивача з приводу того, що відповідачка, протягом останнього року в спірному житлі не проживає, добровільно залишила місце своєї реєстрації.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 не проживає у житлі позивача понад встановлені законом строки, добровільно це житло залишила, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому її слід визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідачки на користь позивача слід стягнути 992,40 грн. понесених судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) грн. понесених судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 14 листопада 2022 року.

Головуюча суддя Курус Р.І.