КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1846/21
Провадження № 2/534/234/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі суду: головуючого судді Морозова В.Ю.

з участю секретаря судового засідання Циганко М.А.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Першина С.М.,

представника третьої особи Малохатько М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення місця проживання дитини з батьком та звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому прохає визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 та звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу Комсомольського міського суду Полтавської області від 01.09.2017 у справі № 534/1274/17, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Заявлені вимоги мотивує тим, що в 21.11.2008 р. між позивачем, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №0405 та видане свідоцтво про шлюб. Від цього шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З серпня 2017 р. позивач та відповідач припинили вести спільне господарство та підтримувати подружні відносини, а заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.09.2017 р., яке набрало законної сили 10.10.2017 р., у справі №534/1275/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Як вже було встановлено вказаним рішенням суду, місце проживання доньки зареєстроване разом із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач з серпня 2017 р. проживав окремо від них за іншою адресою. Судовим наказом Комсомольського міського суду Полтавської області від 01.09.2017 р., який набрав законної сили 10.10.2017 р., у справі №0534/1274/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Аліменти стягуються починаючи з 14.08.2017 р. до досягнення дитиною повноліття щомісячно. Оскільки донька ОСОБА_3 прийняла рішення проживати разом з батьком, з липня 2021 р. позивач спільно з донькою та своєю матір`ю ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом про фактичне місце проживання від 26.07.2021 р. ОСОБА_2 свої батьківські обов`язки належним чином не виконує, вона безробітна, живе за рахунок аліментів, систематично та на тривалий час залишає місце реєстрації свого проживання, в ці періоди зв`язок з донькою вона не підтримує та нам невідоме й місцезнаходження. Позивач вважає, що подальше проживання їхньої доньки разом із ОСОБА_2 буде суперечити інтересам дитини, може нашкодити її фізичному розвитку та навчальному процесу, також оскільки постійне проживання дитини разом з позивачем безпосередньо впливає на перерозподіл батьківських прав та обов`язків , а саме у ОСОБА_2 , яка проживає окремо від дитини, припинилось право на отримання аліментів, а в позивача відпали підстави для їх сплати.

Ухвалою суду позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30 серпня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с. 64.).

У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю, просили завольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, у тому числі через оголошення на офіційному сайті Комсомольського міського суду Полтавської області.

Представник третьої особи Малохатько М.В. в судовому засіданні повідомила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.11.2008 р. між позивачем, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №0405 та видане свідоцтво про шлюб, а заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.09.2017 р., яке набрало законної сили 10.10.2017 р., у справі №534/1275/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.7-8)

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10)

Згідно копії судового наказу Комсомольського міського суду Полтавської області від 01.09.2017 р., який набрав законної сили 10.10.2017 р., у справі №534/1274/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Аліменти стягуються починаючи з 14.08.2017 р. до досягнення дитиною повноліття щомісячно (а.с. 9)

Як зазначає в позовній заяві позивач, його донька ОСОБА_3 виявила бажання проживати разом з батьком, з липня 2021 р. позивач спільно з донькою та своєю матір`ю ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом про фактичне місце проживання від 26.07.2021 р., копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , та копією паспорту ОСОБА_4 (а.с. 11-12)

Вказана квартира знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11.12.2000 p. та договором купівлі-продажу квартири від 16.12 2011 року (а.с. 13- 14)

Згідно довідки про доходи №145/08-21 від 16.08.2021 ОСОБА_1 займає посаду машиніста екскаватора у кар`єрі та має стабільний дохід (а.с. 15)

У своїй позовній заяві позивач вказує, що ОСОБА_2 свої батьківські обов`язки належним чином не виконує, вона безробітна, живе за рахунок аліментів, систематично та на тривалий час залишає місце реєстрації свого проживання, в ці періоди зв`язок з донькою вона не підтримує та нам невідоме й місцезнаходження та вважає, що подальше проживання їхньої доньки разом із ОСОБА_2 буде суперечити інтересам дитини, може нашкодити її фізичному розвитку та навчальному процесу, також оскільки постійне проживання дитини разом з позивачем безпосередньо впливає на перерозподіл батьківських прав та обов`язків , а саме у ОСОБА_2 , яка проживає окремо від дитини, припинилось право на отримання аліментів, а в позивача відпали підстави для їх сплати. Ці обставини у судовому засіданні були підтверджені поясненнями свідка ОСОБА_5 та поясненнями дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини №03-26/3481 від 31.12.2021 року про розв`язання спору щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , інформація стосовно матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відсутня. Батько працює на ТОВ «Єристівський ГЗК» машиністом екскаватора у кар`єрі. На засіданні ради служби у справах дітей, сім`ї та молодіжної політики, ОСОБА_1 повідомив, що дитина вже протягом останніх пів року проживає разом з ним, мати дитини з травня доїхала до м. Києва, з того часу жодного разу не приїздила до дитини та не телефонувала їй. Вважають недоцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з батьком, оскільки відсутній між батьками спір про визначення місця проживання доньки (а.с.43-44). Проте суд не бере до уваги вищевказаний висновок, оскільки докази по справі спростовують висновки виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Положеннями частин 1,2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Суд наголошує, що за відсутності рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини, зокрема з позивачем, оскільки інших позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини у цьому цивільному провадженні не розглядалося, виникне правова невизначеність у контексті приписів ч.4 ст.29 ЦК України за якими місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, зокрема є місце проживання одного з її батьків, з ким вона проживає.

Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що у даному випадку пріоритети повинні надаватися як найкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням положень Закону України «Про охорону дитинства» та статті 3 Конвенції про права дитини.

Суд зазначає, що відповідачем належними та достатніми доказами не доведено фактів належного виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини та не надано жодного доказу для спростування доводів позивача.

Отже суд наголошує, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, норми Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Отже суд наголошує, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, норми Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Як висновок - правова підстава для періодичних платежів відпала, їх здійснення не має правового підґрунтя, що й стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Суд наголошує, що законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому ст. 141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини.

Як встановлено судом, неповнолітня ОСОБА_3 , проживає з батьком - позивачем по справі, який забезпечує достатній рівень розвитку дитини, тому змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача.

Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення на користь відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , що стягуються на підставі судового наказу Комсомольського міського суду Полтавської області від 01.09.2017 року.

При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання ОСОБА_1 , своїх батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини ОСОБА_2 не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Керуючись ст. ст.4, 12, 13, 81, 82, 89, 200, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.19, 141,160,161 СК України, суд -

УХВАЛИВ :

Визнати місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу Комсомольського міського суду Полтавської області від 01.09.2017 у справі № 534/1274/17, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1816 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділ ХII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне найменування третьої особи: Виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, , юридична адреса: 39800, Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Миру, 24.

Відомості, які суд не оголошує щодо учасників справи при проголошенні рішення суду:

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ