ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 428/11262/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Кордюковою Ж.І. у місті Сєвєродонецьку Луганської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

УСТАНОВИВ:

28 вересня 2020 року, в рамках кримінального провадження, ОСОБА_1 пред`явив цивільний позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 18 липня 2019 року ОСОБА_2 скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої ОСОБА_1 , який є потерпілим у кримінальному провадженні, було завдано матеріальну та моральну шкоду.

Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було спричинено тілесні ушкодження, що спричинило необхідність лікування. В зв`язку з проходженням лікування позивачем на ліки було витрачено 746 грн., іншими особами для його лікування було придбано ліки (цереброкурін) на суму 12 000 грн., на проведення МРТ витрачено 1500 грн., на проведення КТ 900 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений та став непридатним до використання одяг позивача, а саме: джинси вартістю 650 грн., футболка вартістю 350 грн., мокасини вартістю 750 грн., куртка вартістю 800 грн, окуляри вартістю 540 грн. Також повністю був пошкоджений велосипед вартістю 15 000 грн., акумулятор вартістю 1 097 грн., автосканер вартістю 7 395 грн., ноутбук Компак, вартість відновлювального ремонту якого становить 1 750 грн. Крім того, внаслідок проходження лікування позивач не міг виконувати роботу та втратив 15 000 грн. заробітку.

Загальний розмір матеріальної шкоди, за підрахунком позивача, становить 61 478 грн.

Розмір спричиненої моральної шкоди позивач визначив в розмірі 10 000 грн.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 61 478 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 61 478 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 березня 2021 року позов задоволено частково, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 13 069 грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги висновок судової товарознавчої експертизи, яким визначено суму відшкодування пошкодженого велосипеду в розмірі 3 833,33 грн., оскільки вказана сума визначена експертом без урахування дообладнання велосипеду позивачем, хоча експертизою було встановлено, що велосипед було дообладнано.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у відшкодуванні вартості акумулятора, авто сканера та ноутбука Компакт, оскільки позивач на досудовому слідстві наголошував на тому, що вказані речі знаходились в його рюкзаку та відповідач не заперечував наявності вказаних речей, проте наголошував що він не згоден із визначною сумою їх вартості.

Крім того апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягнення вартості лікарського засобу цереброкуріну, оскільки наявність чеку на його придбання є належним доказом у справі, а той факт, що препарат було придбано в лютому 2019 року та не позивачем, не спростовує того, що саме позивач використовував вказаний препарат. Позивач зауважує на тому, що вказаний препарат було придбано дружиною позивача для лікування їх спільної малолітньої дитини, тому відсутні підстави для пред`явлення окремого позову його дружиною, оскільки вони ведуть спільне господарство та мають єдиний бюджет.

Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15 000 грн. недоотриманого заробітку, оскільки позивач, у зв`язку з лікуванням, не міг виконувати роботу, тому втратив заробіток, який в середньому становить 15 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 13 069,33 грн., розмір якої складається із вартості пошкодження велосипеда 3 833,33 грн., вартості ліків 3 746 грн., проведення МРТ - 1500 грн., проведення КТ - 900 грн., вартості джинсів - 650 грн., вартості футболки - 350 грн., вартості мокасин - 750 грн., вартості куртки - 800 грн., та вартості окулярів - 540 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

12.06.2019 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області ухвалено вирок, згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік; звільнено засудженого ОСОБА_2 від відбування основного покарання у вигляді 3 років обмеження волі, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України та встановивши йому випробування строком на 2 роки, якщо він на протязі встановленого судом випробування не скоїть нового злочину та виконає обов`язки, які на нього покладає суд.

Вказаним вироком встановлено, що 18 липня 2019 року, приблизно о 08-05 год., у світлий час доби, у відсутності опадів водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 211040», державний номерний знак НОМЕР_1 , перетинаючи регульоване світлофором перехрестя вул. Донецької з проспектом Хіміків, рухаючись від вул. Донецької, при виконанні маневру повороту ліворуч в напрямку просп. Хіміків м. Сєвєродонецька Луганської області, діючи всупереч вимогам п. 16.6 Правил дорожнього руху, проявивши безпечність і неуважність, проігнорувавши дорожню ситуацію, яка розвивалася, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити велосипедиста, не переконався в безпеці свого руху і руху інших учасників дорожнього руху, при виконанні маневру повороту ліворуч допустив зіткнення з велосипедом марки «RAGAZZI MTV», який прямолінійно рухався на зелений сигнал світлофора у зустрічному напрямку від вул. Донецької в напрямку перехрестя вул. Донецька та просп. Хіміків, під керуванням ОСОБА_1 , якому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого переламу основи нігтьової фаланги 1 пальця правої стопи без зміщення, утворився від ударної дії тупого твердого предмета, можуть відповідати за ступенем тяжкості згідно з висновком судово-медичної експертизи № 50 від 28 серпня 2018 року кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Позивачем в рамках кримінального провадження заявлено цивільний позов, в якому позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 61 478 грн., яка складається з вартості пошкоджених речей (джинси вартістю 650 грн., футболка вартістю 350 грн., мокасини вартістю 750 грн., куртка вартістю 800 грн, окуляри вартістю 540 грн., велосипед вартістю 15 000 грн., акумулятор вартістю 1 097 грн., автосканер вартістю 7 395 грн., ноутбук Компак, вартість відновлювального ремонту якого становить 1 750 грн.), витрат на лікування (придбання ліків на суму 746 грн., придбання ліків (цереброкуріну) іншими особами для лікування позивача на суму 12 000 грн., витрат на проведення МРТ 1 500 грн. та на проведення КТ 900 грн.) та втрачений заробіток в сумі 15 000 грн.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 червня 2020 року змінено, пом`якшено ОСОБА_2 покарання та не застосовано до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Крім того вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 червня 2020 року скасовано в частині вирішення цивільного позову позивача та в цій частині призначено новий розгляд у першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 лютого 2021 року провадження у справі в частині позовних вимог позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди закрито.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач по справі просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 61 478 грн., яка складається з вартості пошкоджених речей (джинси вартістю 650 грн., футболка вартістю 350 грн., мокасини вартістю 750 грн., куртка вартістю 800 грн, окуляри вартістю 540 грн., велосипед вартістю 15 000 грн., акумулятор вартістю 1 097 грн., автосканер вартістю 7 395 грн., ноутбук Компак, вартість відновлювального ремонту якого становить 1 750 грн.), витрат на лікування (придбання ліків на суму 746 грн., придбання ліків (цереброкуріну) іншими особами для лікування позивача на суму 12 000 грн., витрат на проведення МРТ 1 500 грн. та на проведення КТ 900 грн.) та втрачений заробіток в сумі 15 000 грн.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як убачається із матеріалів справи, неправомірність дій відповідача та причинний зв`язок між цими діями та заподіяною позивачу шкодою, встановлений вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 червня 2020 року та ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року по справі № 428/11262/19.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має обов`язок відшкодувати позивачу спричинену ним матеріальну шкоду.

Також колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром матеріально шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на корить позивача, оскільки відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження велосипеда в сумі 3 833,33 грн., вартості ліків в сумі 3 746 грн., проведення МРТ в сумі 1500 грн., проведення КТ в сумі 900 грн., вартості джинсів в сумі 650 грн., футболки в сумі 350 грн., мокасин в сумі 750 грн., куртки в сумі 800 грн., окулярів в сумі 540 грн.

При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем розміру матеріальної шкоди в іншій частині, з огляду на наступне.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як убачається із матеріалів справи, згідно з висновком експерта від 16 лютого 2020 року під час судової товарознавчої експертизи не є можливим визначити ринкову вартість акумулятора через відсутність достатньої інформації та відомостей для ідентифікації об`єкта та мото-велосипеда, який був переобладнаний потерпілим власноручно з допомогою допоміжного обладнання, встановити ринкову вартість якого не є можливим у зв`язку з відсутністю можливості підбору об`єктів з аналогічними технічними та товарними характеристиками; ринкова вартість автосканера визначена в розмірі 6 207,12 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на ккористь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, спричинена пошкодженням велосипеда в сумі 3 833,33 грн., яку визнав відповідач, оскільки позивачем не доведено, що вартість пошкодженого велосипеда становить 15 000 грн.

При цьому колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги висновок судової товарознавчої експертизи, яким визначено суму відшкодування пошкодженого велосипеду в розмірі 3 833,33 грн., оскільки вказана сума визначена експертом без урахування дообладнання велосипеду позивачем, хоча експертизою було встановлено, що велосипед було дообладнано, так як жодних доказів на підтвердження вартості пошкодженого велосипеда в розмірі 15 000 грн., окрім висновку експерта, позивачем суду надано не було, доказів придбання запчастин для дообладнання велосипеду надано не було, будь яких клопотань про проведення експертизи для визначення вартості дообладнання велосипеду заявлено не було, що унеможливлює встановлення вартості дообладнання.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням акумулятора вартістю 1 097 грн., автосканера вартістю 7 395 грн., ноутбука Компак, вартість відновлювального ремонту якого становить 1 750 грн., оскільки в судовому засіданні не було встановлено, що ці речі були пошкоджені внаслідок протиправних дій відповідача.

Не можуть бути підставою для визнання вказаного висновку суду першої інстанції таким, не відповідає обставинам справи доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у відшкодуванні вартості акумулятора, авто сканера та ноутбука Компакт, оскільки позивач на досудовому слідстві наголошував на тому, що вказані речі знаходились в його рюкзаку та відповідач не заперечував наявності вказаних речей, проте наголошував що він не згоден із визначною сумою їх вартості, так як із протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18 вересня 2019 року убачається, що він не містить відомостей про пошкодження акумулятора, автосканера та ноутбука Компак, а також відомостей, що ці речі мав при собі потерпілий ОСОБА_1 . Доказів на підтвердження протилежного ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги про відшкодування витрат на придбання ліків (цереброкуріну) іншими особами для лікування позивача на суму 12 000 грн., задоволенню не підлягають, оскільки ці ліки придбано іншими особами, що свідчить про те, що особисто позивач не поніс жодних витрат на їх придбання та вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягнення вартості лікарського засобу цереброкуріну, оскільки наявність чеку на його придбання є належним доказом у справі, а той факт, що препарат було придбано в лютому 2019 року та не позивачем, не спростовує того, що саме позивач використовував вказаний препарат. Позивач зауважує на тому, що вказаний препарат було придбано дружиною позивача для лікування їх спільної малолітньої дитини, тому відсутні підстави для пред`явлення окремого позову його дружиною, оскільки вони ведуть спільне господарство та мають єдиний бюджет так як надана позивачем копія чеку від 19 лютого 2019 року щодо придбання цереброкуріну на суму 13 710,62 грн. не є належним доказом використання вказаного препарату позивачем, оскільки придбання цього медичного препарату було зроблено в лютому 2019 року, а дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було позивачу були спричинені тілесні ушкодження, відбулась 18 липня 2019 року. Також з фіскального чеку неможливо встановити, хто саме придбав зазначені в ньому ліки.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про відшкодування втраченого ним заробітку в сумі 15 000 грн. є необґрунтованою, оскільки суду не було надано доказів втрати заробітку внаслідок ушкодження здоров`я.

При цьому колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15 000 грн. недоотриманого заробітку, оскільки позивач, у зв`язку з лікуванням, не міг виконувати роботу, тому втратив заробіток, який в середньому становить 15 000 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

В судовому засіданні в суді першої інстанції позивач пояснив, що він працює електриком на СТО «Автоцентр», він не є фізичною особою підприємцем, а у вільний від роботи час надає послуги з ремонту автомобілів.

На підтвердження спричиненої шкоди у вигляді втрати заробітку в сумі 15 000 грн., який позивач міг отримати, надаючи послуги з ремонту автомобілів, позивач надав виписку про рух коштів по його банківській карті, відкритій в АТ КБ «Приватбанк» за період з 19 квітня 2019 року по 12 липня 2019 року, з якої вбачається, що на цю картку відбувалось надходження грошових коштів шляхом поповнення картки готівкою в терміналі самообслуговуання на загальну суму 16 500 грн., однак з наданої виписки неможливо встановити що вказані кошти були перераховані позивачу саме як заробітна плата.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що період тимчасової непрацездатності позивача був покритий матеріальним забезпеченням за основним місцем його роботи відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: