СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/28203/21

пр. № 2/759/1916/22

08 листопада 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кириленко Т.В.

при секретарі - Істоміній О.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що із 06.03.1992 року він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 разом із відповідачкою, яка є його донькою.

Позивач зазначає, що донька із початку 2021 року чинить йому перешкоди у доступі до зазначеної квартири, у зв`язку з чим він звертався до правоохоронних органів та направляв письмові вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою, які не були виконані.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с. 28-29).

Представник позивача у судове засідання не прибув, просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву чи заперечень на позовну заяву не подала, а тому суд вважає можливим слухати справу у її відсутність відповідно до ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15.06.2021 року, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно із 06.03.1992 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

З доводів позивача, що викладені у позовній заяві та не спростовані відповідачем, вбачається, що ОСОБА_2 створює позивачу перешкоди у користуванні квартирою, не впускаючи його та замінивши замки, чим порушує право позивача користуватися квартирою у якій він зареєстований.

Даний факт також підтверджується направленою відповідачці вимогою ОСОБА_1 в особі представника про усунення порушень в користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 шляхом допуску до нього на наданням примірників влючів (а.с. 14).

Відповідно до ст. 310 ЦК України також встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 15 Пленуму Верховного Суду України № 9 вiд 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначно, що наявнiсть чи вiдсутнiсть прописки самi по собi не можуть бути пiдставою для визнання права користування жилим примiщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сiм`ї наймача (власника) примiщення, або ж для вiдмови їй у цьому.

Однією з підстав виникнення суб`єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення в нього в установленому порядку в якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (ст. 109 ЖК України).

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Слід зазначити, що правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року).

Таким чином, право позивача на користування вказаним житловим приміщенням підлягає захисту в судовому порядку, що не суперечить ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на законі.

Розподіл судових витрат здійснити у порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 310 ЦК України, ст.ст. 9, 109 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 16, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 , шляхом надання ключів від вхідних дверей та надання доступу в приміщення квартири.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Кириленко