КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9105/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2022 року,

встановив:

у грудні 2021 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 24 234 грн. 48 коп., яка виникла за кредитним договором, який був укладений між ПАТ «Платинум Банк» та позичальницею 16.11.2016. 04.08.2017 між ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Кредобанк» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув право вимоги за вказаним договором.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - Павленко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що 16.11.2016 між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір з грейс-періодами №2372/2616DCLRG1PT на суму 12 565 грн. 48 коп. на строк до 15.11.2021. Укладення договору здійснювалось відповідно до Умов споживчого кредитування, які є його невід`ємною частиною.

За умовами договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється у вигляді щомісячних платежів в сумі згідно з Додатком №1, в якому викладено Графік платежів. Згідно Графіку відповідач мала сплачувати за період з 16.11.2016 по 15.02.2017 щомісячний платіж в сумі 100 грн., а з 16.02.2017 по 15.11.2021 - по 530 грн., враховуючи суму щомісячної комісії - 314 грн.

Відповідно до протоколу електронних торгів від 31.07.2017 ПАТ «Кредобанк» став переможцем електронних торгів щодо активів (майна) ПАТ «Платинум банк». 04.08.2017 між ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Кредобанк» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, згідно якого позивач отримав право вимоги до ОСОБА_1 .

Оскільки відповідач лише частково погасила заборгованість за кредитом, позивач просив стягнути з неї заборгованість за тілом - 9 890 грн., комісію за адміністрування кредиту - 14 344 грн. Також позивач просив стягнути суму судового збору - 2 270 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 432 грн. 50 коп.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів переходу прав вимоги за Кредитним договором, укладеним між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_1 , а також щодо підтвердження нарахованої суми заборгованості та відсотків за кредитним договором, не надано підтверджень, що саме ця сума заборгованості перейшла до нового стягувача за договором про відступлення права вимоги.

Застосовуючи норми матеріального права, суд першої інстанції посилався на положення ст. 509, 525, 526, 530, 629, 1048, 1054, 1055 ЦК України.

Однак погодитись з таким висновком суду неможливо, оскільки він не відповідає обставинам справи та судом було порушено норми матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, 16.11.2016 між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір з грейс-періодами №2372/2616DCLRG1PT на суму 12 565 грн. 48 коп. на строк до 15.11.2021. Укладення договору здійснювалось відповідно до Умов споживчого кредитування, які є його невід`ємною частиною.

За умовами договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється у вигляді щомісячних платежів в сумі згідно з Додатком №1, в якому викладено Графік платежів. Згідно Графіку відповідач мала сплачувати в період з 16.11.2016 по 15.02.2017 щомісячний платіж в сумі 100 грн., а з 16.02.2017 по 15.11.2021 - по 530 грн., враховуючи суму щомісячної комісії - 314 грн.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до протоколу електронних торгів від 31.07.2017 ПАТ «Кредобанк» став переможцем електронних торгів щодо активів (майна) ПАТ «Платинум банк». 04.08.2017 між ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Кредобанк» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №2372/2616DCLRG1PT.

В п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України закріплено в якості підстави для заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, в разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За положеннями стст. 513 та 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

При зверненні до суду першої інстанції представником позивача у додатках до позовної заяви було надано копію Кредитного договору з грейс-періодами №2372/2616DCLRG1PT від 16.11.2016, Додаток до договору, в якому міститься Графік платежів, Розрахунок заборгованості станом на 04.10.2021, Рух коштів по рахунку за період з 07.08.2017 по 04.10.2021, Протокол електронних торгів від 31.07.2017, Договір про відступлення прав вимоги від 04.08.2017, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Кредобанк».

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд першої інстанції в порушення вимог процесуального права не взяв до уваги надані позивачем письмові докази та прийшов помилкового висновку щодо недоведення позивачем переходу до нього права вимоги за Кредитним договором №2372/2616DCLRG1PT.

З наданих позивачем до справи Розрахунку заборгованості та Руху коштів по рахунку з 07.08.2017 по 04.10.2018 вбачається, що ОСОБА_1 була повідомлена про перехід права вимоги від ПАТ «Патинум Банк» до ПАТ «Кредобанк», оскільки з листопада 2017 року вона вносила кошти на погашення заборгованості за кредитним договором на рахунок ПАТ «Кредобанк». За період з 15.11.2017 по 15.01.2018 позивач сплатила на рахунок в ПАТ «Кредобанк» 4 340 грн.

Позивач в позовній заяві до складу заборгованості включив заборгованість по сплаті комісії за адміністрування кредиту, яка становила за весь період дії договору 17 898 грн. та мала сплачуватись щомісячно платежами по 314 грн., починаючи з березня 2017 року.

Однак встановлення такої плати за обслуговування кредиту без визначення додаткової послуги, не можна визнати законним.

11 жовтня 2011 року набрав чинності Закон №3795-VI та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено новим абзацом, згідно якого, кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1 Закону).

Отже, умови договору споживчого кредиту, укладеного в листопаді 2016 року, щодо сплати комісії за адміністрування кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними, про що зроблено висновок в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року (справа №363/1834/17).

Згідно Додатку до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 04.08.2017 до нового кредитора перейшло право вимоги за вказаним договором на суму заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 11 618 грн. 48 коп., за нарахованими комісіями в сумі 942 грн.

Оскільки відповідач сплатила на рахунок позивача 4 340 грн., вказану суму слід зарахувати на погашення основної заборгованості, та стягнути на його користь 7 278 грн. 48 коп.

Вимоги про стягнення заборгованості по комісії за розрахунково-касове обслуговування позивач не заявляв.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

В ч. 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Визначаючи суму відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує такі критерії. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

В позовній заяві, яка була подана представником Павленком С.В. було вказано, що позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 423 грн. 50 коп. До позовної заяви було додано Ордер серії КС №573217, виданий Павленку С.В. Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» 16.06.2020 та Витяг з Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, який складається з першої та останньої сторінок договору, світлокопія Свідоцтва Серії ЧН №000531 про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Павленку С.В. 30.11.2018. До апеляційної скарги представником позивача було надано також світлокопію Свідоцтва Серії ЧН №000531 про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Павленку С.В. 30.11.2018.

Надані до справи документи не містять відомостей про те, який розмір гонорару було погоджено між сторонами Договору, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Враховуючи викладене, підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору - 3 405 грн., яка була сплачена при подачі апеляційної скарги.

В п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Таким чином, апеляційну скаргу відповідача слід частково задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Кредобанк» - Павленка Сергія Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість в сумі 7 278 грн. 48 коп. та судовий збір в сумі 3 405 грн.

Відомості щодо учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство «Кредобнак» (, адреса: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78);

відповідач - ОСОБА_1 (народилась: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді