Справа №173/972/22
Провадження №2/173/564/2022

20 жовтня 2022 р. м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Новіченко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2
про стягнення аліментів,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
29.07.2022 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про:
- стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000, 00 грн. щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову до суду;
- стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 1 500, 00 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною 3-х років.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач посилається на те, що наразі дитина проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач повинен брати участь у вихованні та утриманні сина, оскільки вона одна не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Крім того, Позивач наразі перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, а тому має право отримувати від Відповідача аліменти на своє утримання. Відповідач аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим листам з Відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина не має. У зв`язку з цим Позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.08.2022 вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано Позивачу строк для усунення недоліків.
03.08.2022 року Позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків.
09.08.2022 року до суду надійшла довідка Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № В1-117854-ю/л від 02.08.2022 щодо зареєстрованого місця проживання Відповідача.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.08.2022 відкрито провадження у справі № 173/972/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 20.09.2022 року.
20.09.2022 року розгляд справи було відкладено на 20.10.2022 року.
Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу його зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Проте, поштові відправлення були повернуті на адресу суду органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270) слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою.
До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.
Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, Відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності Відповідача та, зі згоди Позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-
24 квітня 2019 року між Позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та Відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , повторно видане 02 квітня 2021 року Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 475.
Від сумісного проживання сторони мають дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 28.05.2021 року, згідно якого батьком дитини є Відповідач.
Згідно з довідкою Пушкарівського старостинського округу Верхньодніпровської міської ради № 486 від 03.08.2022, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на утриманні Позивача.
Позивач стверджує, що син проживає разом з нею і перебуває на повному її утриманні, а Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Крім того, Позивач наразі перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, а тому має право отримувати від відповідача аліменти на своє утримання. Відповідач аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим листам з Відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина не має.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Положеннями ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище Відповідача, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років складає: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні.
У зв`язку з цим суд вважає, що з Відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000, 00 грн. щомісячно.
На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям Відповідача та задовольнятиме правомірні очікування Позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.
Разом з тим, суд не може повністю погодитися з формулюванням Позивачем позовних вимог, викладених у п. 2 прохальної частини позову, оскільки за змістом ст. 184 СК України при визначені аліментів у твердій грошовій сумі розмір таких аліментів не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але після набрання рішенням суду законної сили зазначений розмір не підлягає автоматичній зміні у разі збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів недомовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Що стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача аліментів на утримання Позивача до досягнення дитиною 3-х років, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Так, згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
За змістом ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).
Право на отримання дружиною аліментів у порядку, передбаченому ст. 84 СК України, не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров`я дитини.
Таким чином, враховуючи, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг трирічного віку, батьком якого є Відповідач, проживає разом із Позивачем, Відповідач ухиляється від добровільних витрат, пов`язаних з утриманням дружини, хоча має таку можливість, Відповідач не спростував даних обставин у встановленому процесуальним законом порядку, та зважаючи на те, що відповідно до вимог закону дружина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача про стягнення з Відповідача аліментів на її утримання.
Будь-яких доказів того, що Відповідач немає можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, суду надано не було.
За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з Відповідача на користь Держави.
Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000, 00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 29.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1 500, 00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 29.07.2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
4. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000, 00 грн., та аліментів на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1 500, 00 грн. в межах суми платежу за один місяць.
5. Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 1 984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп.
6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
7. Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 ЦПК України.
8. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
9. Позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ).
10. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер невідомо; АДРЕСА_1 ).
Повне рішення складено 20.10.2022 року.
Суддя Н.В. Новіченко