ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7128/22 Справа № 942/685/21 Суддя у 1-й інстанції - Пронька В.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матвєєвої Тетяни Сергіївни на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Старобільського району Луганської області, Старобільської районної державної адміністрації Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання права на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до Новопсковської селищної ради Старобільського району Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з 20 червня 1991 року по 08 лютого 1997 року, був членом КСП ім.Чапаєва Новопсковського району Луганської області. 30 березня 1995 року Новопсковською районною радою народних депутатів був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ЛГ № по КСП ім.Чапаєва Новопсковського району Луганської області, в додатку до якого за №458 внесений позивач ОСОБА_1 . З часу видачі КСП ім.Чапаєва Державного акту на право колективної власності на землю позивач не отримував ні сертифікат на право на земельну (частку) пай, ні Державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач вважає, що він має право на зазначену земельну ділянку, однак був неправомірно позбавлений права на отримання сертифікату на право на земельну (частку) пай. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 8,84 в умовних кадастрових гектарах, рівному для всіх колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Чапаєва, Новопсковського району Луганської області.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2021 року

клопотання представника позивача адвоката Матвєєвої Т.С. про залучення співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Луганської області про визнання права на земельну частку (пай), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, в якості співвідповідача Старобільську районну державну адміністрацію Луганської області (а.с.80, 81).

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 07 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради, Старобільської районної державної адміністрації Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання права на земельну частку (пай).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Матвєєва Т.С. просить рішення суду від 07 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне встановлення судом обставин у справі, порушення норм матеріального права та процесуального права.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 13 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матвєєвої Т.С. на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07 грудня 2021 року (а.с. 135).

У відзиві на апеляційну скаргу Старобільська районна державна адміністрація Луганської області просить рішення суду від 07 грудня 2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матвєєвої Т.С. залишити без задоволення (а.с.167-171).

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 24 січня 2022 року визнано підготовку справи до апеляційного розгляду за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матвєєвої Т.С. на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07 грудня 2021 року, закінченою. Призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду на 21 лютого 2022 року (а.с.139).

24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18 квітня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17 травня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12 серпня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України Про судоустрій та статус суддів, змінено територіальну підсудність судових справ Луганського апеляційного суду. Визначено, що справи цього суду підсудні Дніпровському апеляційному суду.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду визначено колегію судів Дніпровського апеляційного суду: суддя-доповідач Єлізаренко І.А., судді: Свистунова О.В., Красвітна Т.П.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року прийнято до провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матвєєвої Т.С. на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Старобільської районної державної адміністрації Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання права на земельну частку (пай) (а.с.197,198).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство, колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Статтею 1 Указу Президента України від 03 грудня 1999 року Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки передбачено здійснення заходів щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

Це право, гарантоване ч. 2 ст. 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Згідно з положеннями ч. ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. ч. 6, 7 ст. 6 цього Кодексу.

Частинами 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2 ст. 23 ЗК України 1990 року).

Згідно з п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року за №720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 вказаного Указу, право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та Указу від 08 серпня 1995 року за №720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

У п. 24 постанови Пленум Верховного Суду України у від 16 квітня 2004 року №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ роз`яснено, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

З матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_1 з 20 червня 1991 року по 08 лютого 1997 року, був членом КСП ім.Чапаєва Новопсковського району Луганської області, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_1 від 09 листопада 1991 року (а.с.6, 7).

30 березня 1995 року Новопсковською районною радою народних депутатів був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ЛГ № по колективному сільськогосподарському підприємству ім.Чапаєва Новопсковського району Луганської області, відповідно до колективного сільськогосподарського підприємства ім.Чапаєва передано у колективну власність землю площею 7721,3 га для сільськогосподарського використання, відповідно до рішення Новопсковської районної Ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року (а.с.48,49).

З Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю від 30 березня 1995 року серії ЛГ № вбачається, що позивач ОСОБА_1 внесений до Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства за № 458 (а.с.50, 60, 61).

Відповідно до інформації наданої Відділом у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 18 травня 2021 року за № 339/109-21 згідно розпорядження Новопсковської РДА від 13 вересня 2004 року за № 506 по КСП ім.Чапаєва Новопсковського району Луганської області був затверджений перерахунок розміру та вартості земельної частки (паю), площа земельної частки (паю) складає 8,84 в умовних кадастрових гектари, їх вартість станом на 01 липня 1995 року становить 26702 грн. 58 коп. (а.с.9).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач мав право на земельну частку (пай) з земель КСП ім.Чапаєва Новопсковського району Луганської області, оскільки на момент видачі державного акту він був членом даного сільськогосподарського підприємства та внесений до списку, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ №, виданого 30 березня 1995 року Новопсковською районною радою народних депутатів.

Звернувшись до суду із вказаним позовом у травні 2021 року, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 8,84 в умовних кадастрових гектарах, рівному для всіх колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Чапаєва, Новопсковського району Луганської області.

У відзиві на позовну заяву Старобільська районна державна адміністрація Луганської області просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності (а.с.87-89).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Таким чином у цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно з вимогами ст. 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. ст. 71, 75 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено позовна давність, встановлюється в три роки.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено, право на звернення з цим позовом до суду у ОСОБА_1 виникло у травні 1995 році, трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, минув до набрання чинності ЦК України 2003 року.

З вказаним позовом про визнання права на земельну частку (пай) ОСОБА_1 звернувся до суду у травні 2021 року - через 26 років з моменту порушення прав, тобто з порушенням строків позовної давності, про застосування яких просив відповідач.

Доказів, які б вказували на поважність причини пропуску позивачем строку позовної давності, тобто підтверджували б наявність об`єктивних, істотних, непереборних причин, що не залежали від волі позивача, які унеможливлювали його звернення з цим позовом впродовж 26 років, позивач не надав.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом

Доводи апеляційної скарги про те, що строки позовної давності у справі не пропущені, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матвєєвої Тетяни Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова