Номер провадження: 22-ц/813/269/22
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 15 січня 2021 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішень державного реєстратора, скасування рішення про початок виконання будівельних робіт, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва,

встановив:

29.12.2020 року Одеська міська рада (далі ОМР) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління архітектурно-будівельного контролю ОМР, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішень державного реєстратора, скасування рішення про початок виконання будівельних робіт, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва.

Одночасно з позовною заявою представником позивача було надано заяву про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; накласти арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;?заборони Управлінню архітектури та містобудування ОМР здійснювати реєстрацію та видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки чи/або містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; заборони Управлінню державного архітектурно-будівельно-контролю ОМР та департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію будь-яких об`єктів нерухомості, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; заборони ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії з будівництва, реконструкції, поділу та виділу об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, представник ОМР посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав територіальної громади міста Одеси в особі ОМР, а також ускладнити та зробити неможливим рішення суду, а саме звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 15.01.2021 року заяву представника позивача ОМР про забезпечення позову було задоволено частково.

Заборонено органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

Накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;?

Заборонено Управлінню архітектури та містобудування ОМР здійснювати реєстрацію та видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки чи/або містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

Заборонено управлінню державного архітектурно-будівельного контролю ОМР та департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію будь-яких об`єктів нерухомості, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м.Одеси від 15 січня 2021 року, ухвалення судового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОМР у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у тому числі відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Галич Л.Б. (а.с. 134, 136-138).

Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 30.09.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 06.10.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже півтора року (а.с. 98-99), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи питання про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1179 від 17.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ладіною Л.С., технічного паспорта № 26/16/19 від 27.11.2019 року, виданого ФОП ОСОБА_2 , довідки № 21/23/26, виданої 27.11.2019 року ФОП ОСОБА_2 , належить нежитлова будівля яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому суд виходив із того, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п.п.1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Так, із позовної заяви вбачається, що позивач просить суд: скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових приміщень під адміністративно-торгівельні приміщення АДРЕСА_2 , категорія складності II, код-1230.9», яка була зареєстрована інспекцією ДАБК в Одеській області від 31.10.2013 року № ОД 83; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 25.12.2013 року № 15363079, виданого державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Приваловою Є.Є.; скасувати рішення державного реєстратора від 25.12.2013 року № 9485215, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна РНОНМ: 01; скасувати рішення державного реєстратора від 20.10.2016 року № 31963527, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на об`єкт нерухомого майна РНОНМ: 01; скасувати рішення державною реєстратора від 17.10.2019 року № 49218119, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна РНОНМ: 01; скасувати повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) № ОД 45 від 19.02.2020 року на капітальний ремонт нежитлової будівлі без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва - нежитлової будівлі загальною площею 120,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, з посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При цьому суд врахував, що вжитий судом захід забезпечення позову, пов`язаний з предметом позову, є співрозмірним заявленим позовним вимогам. Тобто суд дійшов правильного висновку про те, що вжитим заходом забезпечення позову гарантована реальна можливість сторонам захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, а тому

тимчасове обмеження права розпоряджатися нежитловою будівлею, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересам відповідача.

Разом з тим, суд обгрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимог щодо заборони відповідачу ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії з будівництва, реконструкції, поділу та виділу об`єкта нерухомого майна, на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, оскільки позивачем не наведено жодних доводів щодо необхідності вжиття таких заходів забезпечення разом із арештом, не обґрунтовано яким чином, зокрема користування майном, може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду та не надано доказів, що за вказаною адресою ведуться будівельні роботи.

Зазначеними обставинами суд першої інстанції також врахував інтереси не тільки позивача, а й відповідача, а тому посилання заявника апеляційної скарги на те, що суд не виконав цих вимог законодавства, є безпідставними і необгрунтованими.

Більше того, в апеляційній скарзі апелянт вказує, що на об`єкті нерухомого майна, яке належить відповідачу на праві приватної власності, та яке набуто нею в установленому законом порядку, вже проведені будівельні роботи, які не потребують дозволу і цей об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, а тому вжиті судом заходи забезпечення позову не можуть порушити її прав власника зазначеного майна, за виключенням вчинення будь-яких дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав на це майно, видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки чи/або містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, на якому розміщене це нерухоме майно, та здійснювати реєстрацію дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію будь-яких об`єктів нерухомості, які розташовані на цій земельній ділянці.

З цього приводу колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що питання про законність чи незаконність набуття права власності відповідачем на об`єкт нерухомого майна, проведення в ньому капітального ремонту та проведення інших будівельних робіт, має бути вирішено при розгляді справи по суті заявлених позовних вимог, а не при вирішенні питання про забезпечення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвала прийнята у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 15 січня 2021 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.10.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра