Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3397/21
Провадження № 2/553/482/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.10.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтава в складі:

головуючого судді - Тимчука Р.І.

при секретарі - Махаринської Я.А.розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності на квартиру.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано термін для усунення недоліків.

Позивачем у визначений термін виконано вимоги ухвали суду.

Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження.

Згідно ухвали суду від 14 червня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання Позивач не з`явилась, направила на адресу суду заяву, в якій прохали проводити судовий розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги за позовом підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, вимоги за позовом не визнає.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент Державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області в судове засідання не з`явився, але направив на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, при вирішенні позову покладався на розсуд суду.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести т іобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування неможе ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення А-15 площею 60,4 кв.м. в житловому будинку, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Нежитлові приміщення належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гетало О.М., зареєстрований в реєстрі за №1373 та проведено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08.10.2021 року, індексний номер: 60850876, за реєстраційним номером об`єкта: 101.

В позові позивачем вказувалось про те, що нею придбане нежитлове приміщення, яке відповідно до даних технічного паспорту на нежитлове приміщення № 01 від 27 серпня 2018 року, виготовлений ФОП ОСОБА_2 , має 3 вікна, коридор, санвузол, загальну кімнату (більярдну), інженерне обладнання (електрика, водопровід, каналізація, електричне опалення). Вказане приміщення ізольоване від суміжних житлових квартир та має власний вхід/вихід на сходову клітину загального призначення у житлову будинку за адресою АДРЕСА_1 , де розташовані інші житлові квартири.

У відповідності до висновку експертного дослідження № ЕД-19/117-21/12985-БТ від 04.11.2021, виконане Полтавським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, за результатами натурного обстеження, нежитлове приміщення А-15 загальною площею 60,4 кв.м. розташоване на 15 поверсі житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 серед інших житлових квартир, та відповідає вимогам державних будівельних норм і правил, що висуваються до житлових приміщень. В описовій частині висновку вказане, що воно має природне освітлення, необхідну висоту та площу допоміжних приміщень квартири, забезпечені санітарно-епідеміологічні та пожежні норми і правила, що висуваються для даного типу будівель. Склад, площа та функціональні зв`язки житлових приміщень відповідають діючим нормам та правилам для даного типу будівель, відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Основні конструкції житлового будинку не порушені. Конструктивна схема будівлі і технічний стан всіх основних конструкцій будинку добрий, посилень та ремонту не потребують. Приміщення квартири забезпечено необхідними інженерними мережами та обладнанням. Конструктивне, архітектурно-планувальне рішення, санітарно-гігієнічні умови та пожежна безпека відповідають вимогам нормативних будівельно-технічних норм. Експлуатаційну надійність приміщень квартири забезпечено.

Приміщення придатні для подальшого використання в якості житлової квартири, має інженерне обладнання та можливість підключення до загальнобудинкових мереж.

Фактично вказане нежитлове приміщення має ознаки квартири, згідно ст. 382 ЦК України, а саме: квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому.

Згідно проведеної ФОП ОСОБА_3 інвентаризації приміщення А-15 загальною площею 60,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , та виготовленого ним 03.12.2021 технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 60, 4 кв.м., який зареєстрований в Реєстрі будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за № ТІ01:3506-8762-7994-84-14 від 08.12.2021 встановлено, що квартира АДРЕСА_2 складається з тамбуру 3,3 кв.м., кімнати, 44,9 кв.м., кухні, 7,7 кв.м., санвузла 4,5 кв.м. та має загальну площу 60,4 кв.м., з яких житлова 44,9 кв.м.

У відповідності до листа Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції № 27861/27516-24-21 від 12.11.2021 інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є відкритою та загальнодоступною.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 283082270 від 05.11.2021 відомості щодо об`єкта майна на житлову квартири (нежитлове чи інше приміщення) за адресою АДРЕСА_3 у реєстрі відсутні.

У відповідності до довідки ФОП ОСОБА_3 від 03.12.2021 за результатами інвентаризації нерухомого майна встановлено, що нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 переобладнані у квартиру АДРЕСА_4 за вказаною адресою. Будь-яких незаконних реконструкцій та самочинного будівництва не виявлено. Переобладнання нежитлового приміщення у житлову квартиру відбувається виключно зміною її функціонального призначення, без зміни зовнішньої конфігурації та втручання у несучі конструкції.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 47 Констиції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює відповідні умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 статті 383 України передбачено, що власник може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартири.

Згідно статті 8 ЖК Української РСР, переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених участині другій статті 7 цього Кодексу.

Статтею 8-1 ЖК УСРС передбачено право громадян на переведення дачних і садових будинків у жилі будинки.

Відповідно до статті 152 ЖК УСРС виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та інженерні мережі, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Житловий кодекс Української РСР не має інших статтей щодо зворотнього переведення, а саме нежитлових приміщень в житловий фонд. Тобто дане питання не врегульовано чинним законодавством та не має чіткої процедури.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі Закон) власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 №4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011 №N14-рп/2011.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнату квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.".

Допоміжні приміщення, відповіднодо пункту 2 статті 10 Закону, стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир не має необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Аналогічні приписи містить частина 2 статті 382 ЦК України, згідно з якою власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, у тому числі і власників не житлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Отже, нежиле приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно - правовихвідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №552/7636/14-ц).

При вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірного приміщення, а саме встановлення того, чи відносяться вказане приміщення до допоміжних чи є нежитловим приміщеннями в структурі житлового будинку.

При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення А-15 в житловому будинку, яке знаходяться за адресою АДРЕСА_1 є власністю позивача, належать йому на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гетало О.М., тобто належні позивачу нежитлові приміщення є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, належать йому на праві приватної власності і в силу ст. 317 ЦК України, він може розпоряджатися на власний розсуд.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, зокрема це право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

За правилами частини першої статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Державною інспекцією архітектури та містобудування України листом № 2340/05/13-21 від 11.11.2021 повідомлено, що переведення нежитлового приміщення у житлове не відноситься до компетенції Інспекції

Листом № Р01-02-02-15/274/246 від 05.11.2021 Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради повідомило про відсутність повноважень щодо переведення нежитлових приміщень у житлові, а також наданні дозвільних документів.

З огляду на наведені вище фактичні обставини справи, у відповідності до висновку експерта, технічного паспорту квартири, довідки інвентаризації об`єкта, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інформації, що викладенна у поданих документах на відповідність державним стандартам та будівельним нормам, квартира АДРЕСА_2 , відповідає державним будівельним нормам та може надійно експлуатуватись як квартира, оскільки склад, площа та функціональні зв`язки житлових приміщень відповідають діючим нормам та правилам для даного типу будівель та забезпечена експлуатаційною надійністю приміщення квартири, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки приміщення придатне для подальшого використання в якості житлової квартири, має інженерне обладнання та можливість підключення до загальнобудинкових мереж.

Згідно ч.1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконість набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

Згідно ч. 1 ст. 347 ЦК України, особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності, інших речових прав, обтяжень, проводиться зокрема на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності на нерухоме майно, інших речових прав та обтяжень, що набрало законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 316, 319, 320, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 7,8, 8-1 Житлового Кодексу України, ст.ст. 4, 12,13, 264-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності про визнання права власності на квартиру задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею квартири 60,4 кв.м., та складається з тамбуру 3,3 кв.м., кімната 44,9 кв.м., кухні, 7,7 кв.м., санвузла 4,5 кв.м.

3.Припинити право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення А-15 в житловому будинку, яке знаходяться за адресою АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 101.

4.Зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею квартири 60,4 кв.м., з яких житлова 44,9 кв.м., та складається з тамбуру (коридору) 3,3 кв.м., загальної кімнати, 44,9 кв.м., кухні, 7,7 кв.м., санвузла 4,5 кв.м. за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , припинивши право власності на нежитлове приміщення А-15 за вказаною адресою.

Апеляційна скарга на рішення суду подаєтьсядо Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук