Справа № 129/3122/19
Провадження № 22-ц/801/81/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швидкий О. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуСправа № 129/3122/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Лучицький А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Кобилянської Ольги Анатоліївни

на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянської Ольги Анатоліївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальних дій,

Рішення ухвалив суддя Швидкий О. В.

Рішення ухвалено в м. Гайсин Вінницької області

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2021 року,

Встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянської О. А., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальних дій, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . 21 травня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянської О. А. із заявою про прийняття спадщини.

09 серпня 2019 року він звернувся із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постановою нотаріуса Кобилянської О. А. від 09 серпня 2019 року за № 706/02-31 йому незаконно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Свою відмову нотаріус обґрунтувала тим, що спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , оскільки вони проживали разом до смерті ОСОБА_3 . При цьому нотаріус послалась на положення статті 74 СК України, яка регулює відносини пов`язані із набуттям спільної сумісної власності особами, які проживають однією сім`єю.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій його - сина померлого, спадкоємця першої черги, безпідставно позбавлено права на спадкове майно на користь спадкоємця четвертої черги без дотримання умови, за якою факт спільного проживання однією сім`єю підтверджується відповідними належними доказами, про існування яких йому не відомо і нотаріус у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій на такі докази не посилається.

Так як він бажає прийняти спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , тому він звернувся до суду із даним позовом, яким просить визнати незаконною відмову у вчиненні нотаріальних дій, викладену у постанові нотаріуса Кобилянської О. А. від 09 серпня 2019 року за № 706/02-31; зобов`язати приватного нотаріуса Кобилянську О. А. вирішити питання щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , по спадковій справі № 128/2019 відповідно до діючого законодавства.

04 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення, в яких вказав, що підтримує лише заявлені ним позовні вимоги в частині визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальних дій та просить їх задовольнити, а від вимоги в частині зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину він відмовляється, розуміючи, що це не входить в повноваження суду.

26 серпня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Човганюк А. М. подала до суду заявою, у якій просила прийняти відмову від частини заявлених позовних вимог в частині зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину, про що винести відповідну ухвалу.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Човганюк А. М. задоволено. Прийнято відмову представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Човганюк А. М. від позову в частині зобов`язання приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянської О. А. вирішити питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, провадження у цій справі в цій частині закрито.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконною відмову приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянської О. А. у вчиненні нотаріальних дій, викладену у формі постанови від 09 серпня 2019 року № 706/02-31 про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Стягнуто із приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянської О. А. на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. та 768,40 грн. у повернення судового збору.

В апеляційній скарзі приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянська О. А. просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним через порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також судом не враховані заперечення нотаріуса про те, що крім позивача після смерті спадкодавця ОСОБА_3 залишились і інші спадкоємці - особа, з якою спадкодавець проживав до дня смерті як із співмешканкою, бо цей факт не підтверджено рішенням суду та заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини, поданої у встановлений шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд, посилаючись на порушення нотаріусом вимог статті 49 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не визначив, які саме порушення допущені.

Судом не враховано, що позивач при зверненні із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не надав необхідних документів на спадкове майно, а надав лише технічний паспорт на спадковий житловий будинок, який не є правовстановлюючим документом і не підтверджує право власності спадкодавця на будинок. При відмові у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом витребовувались від спадкоємця правовстановлюючі документи на спадкове майно, проте судом зроблений протилежний висновок, що такої вимоги не було, при цьому судом не враховано, що такі документи, згідно положень закону, можуть бути витребувані як у письмовій формі так і в усній.

Суперечить вимогам закону також висновок суду, що підставою для визнання незаконною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є відсутність рішення суду про встановлення факту проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем на день смерті.

Судом не враховано, що згідно вимог закону видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відсутність таких документів є самостійною та достатньою підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, проте така відмова не перешкоджає повторному зверненню спадкоємця за видачею свідоцтва про право на спадщину в разі отримання таких документів. При цьому нотаріус надав позивачу роз`яснення процедури вирішення у судовому порядку питання щодо відсутності у нього необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Крім цього судом не вірно вирішено питання в частині розподілу судових витрат. Так, незважаючи на відмову позивача від частини позовних вимог і задоволення судом позову лише в частині від першочергово заявлених, суд всі витрати - і судовий збір і витрати на правничу допомогу помилково поклав лише на відповідача.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, вважаючи його законним, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу - безпідставною.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , відзив на апеляційну скаргу не надала.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Човганюк А. М. підтримали свій відзив і заперечили апеляційну скаргу, просять залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач приватний нотаріус Кобилянська О. А. у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, зазначивши, що вимоги апеляційної скарги підтримує і просить задовольнити.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29 травня 2019 року (повторно) Гайсинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тарасівка Гайсинського району Вінницької області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 1 від 02 січня 2019 року) (а. с. 6), який, згідно довідки № 505 від 27 травня 2019 року, виданої Чечелівською сільською радою Гайсинського району Вінницької області, на день смерті був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_1 ; на день його смерті за цією адресою була зареєстрована та постійно проживала особа, з якою спадкодавець проживав, але не перебував у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно запису в погосподарській книзі Чечелівської сільської ради за № 8, особовий рахунок № НОМЕР_2 (а. с. 10).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 18 жовтня 1980 року Гайсинським відділом ЗАГСу Вінницької області (актовий запис № 336), батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є: батько: ОСОБА_3 , мати: ОСОБА_4 (а. с. 7).

Згідно виданої Чечелівською сільською радою Гайсинського району довідки № 649 від 09 липня 2019 року, позивач ОСОБА_1 після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 , відкрилася спадщина, яка складається із належної спадкодавцю частки житлового будинку, згідно рішення Гайсинського районного народного суду від 03 червня 1985 року, що розташований по АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом є його діти: ОСОБА_5 , 1976 року народження, проживає в АДРЕСА_3 ; ОСОБА_6 , 1970 року народження, проживає в АДРЕСА_4 ; ОСОБА_1 , 1980 року народження, проживає в АДРЕСА_2 ; ОСОБА_7 , 1968 року народження, проживає в Російській Федерації. Інших спадкоємців, передбачених законом, у тому числі на обов`язкову долю, передбачену ст. 1241 ЦК України, немає. Особа, з якою спадкодавець проживав, але не перебував у зареєстрованому шлюбі - ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 . Чечелівською сільською радою посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 за № 11 від 23 лютого 2018 року, яким він заповів належну йому на праві приватної власності земельну ділянку в с. Чечелівка - ОСОБА_8 . Іншого заповіту по Чечелівській сільській раді немає. Прийняв спадщину син померлого - ОСОБА_1 (а. с. 9).

Видана Чечелівською сільською радою Гайсинського району 14 серпня 2019 року довідка № 161/1, свідчить про те, що після смерті ОСОБА_3 , що постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 , відкрилася спадщина, яка складається із: належної спадкодавцю частки житлового будинку, згідно рішення Гайсинського районного народного суду від 03 червня 1985 року, що розташований в АДРЕСА_2 ; земельної ділянки площею 1,3186 га для ведення особистого селянського господарства на території Чечелівської сільської ради Гайсинського району, що належить спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 229966 від 06 травня 2005 року (а. с. 12).

Із поданої приватному нотаріусу Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянській О. А. 21 травня 2019 року заяви ОСОБА_8 , вбачається, що цією заявою вона приймає спадщину після смерті ОСОБА_3 , який залишив на її ім`я заповіт; інших спадкоємців у заповіті не зазначено; спадкоємців на обов`язкову долю - немає; пережившої дружини - немає; особою, з якою спадкодавець проживав, але не перебував у зареєстрованому шлюбі, є ОСОБА_2 (а. с. 22).

23 лютого 2018 року секретарем Чечелівської сільської ради Гайсинського району Залевською Л. М. посвідчено заповіт, за яким ОСОБА_3 заповів на користь ОСОБА_8 земельну ділянку площею 1,3186 га. Згідно інформації секретаря сільської ради даний заповіт по сільській раді не змінювався і не відмінявся (а. с. 28, 30, 47).

Приватним нотаріусом Кобилянською О. А. 21 травня 2019 року відкрито спадкову справу № 128/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 31, 46).

31 травня 2019 року ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 (а. с. 32).

ОСОБА_6 31 травня 2019 року подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 на користь брата ОСОБА_1 (а. с. 37).

ОСОБА_5 31 травня 2019 року подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 на користь брата ОСОБА_1 (а. с. 42).

Приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Кобилянська О. А. 09 серпня 2019 року винесла постанову № 706/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій зазначила, що нею встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом померлого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки проживали разом.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребовувати від фізичних осіб та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

На підставі ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які мають право на спадщину та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються необхідні документи.

Пунктом 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається при наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Пунктом 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

В матеріалах спадкової справи № 128/2019 до майна померлого ОСОБА_3 , є дані, що з ним проживала співмешканка ОСОБА_2 .

Виходячи із вищевикладеного, на підставі с. 1 ст. 46 Закону України «Про нотаріат» щодо витребовування документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» щодо перевірки складу спадкового майна при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, приватний нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 16).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальних дій, суд першої інстанції виходив із встановленого, що 09 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька, в чому відповідачем 09 серпня 2019 року винесено постанову про відмову у видачі такого свідоцтва, при цьому в матеріалах спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3 і в оскаржуваній постанові відсутні будь-які відомості про те, що відповідач витребовувала від позивача будь-які необхідні для оформлення спадщини документи і вони ним не були надані; відсутні рішення суду про встановлення факту спільного проживання спадкодавця із ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та заява від ОСОБА_2 про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 , що мала б бути подана в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини, а наявна лише довідка Чечелівської сільської ради № 408 від 07 травня 2019 року про те, що із спадкодавцем на день його смерті була зареєстрована і проживала постійно його цивільна дружина ОСОБА_2 , з якою він проживав, але не був у зареєстрованому шлюбі. На підставі таких встановлених обставин суд прийшов до висновку про незаконність оскаржуваної постанови, оскільки вона винесена без дотримання вимог, передбачених статтею 49 Закону України «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (ч. 2). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3).

Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 заповітом, посвідченим секретарем Чечелівської сільської ради 23 лютого 2018 року, заповів ОСОБА_8 лише частину належного йому майна - земельну ділянку площею 1,3186 га (а. с. 28).

Решта майна залишилася неохопленою заповітом. Таким неохопленим майном, згідно довідки Чечелівської сільської ради № 161/1 від 14 серпня 2019 року, зокрема є належна спадкодавцеві частка житлового будинку, згідно рішення Гайсинського районного народного суду від 03 червня 1985 року, що знаходиться по АДРЕСА_2 (а. с. 12).

Отже, згідно вимог наведеної частини 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування неохопленої заповітом спадщини, за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

З урахуванням положень частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтями 1261-1265 ЦК України визначено: першу, другу, третю, четверту, п`яту черги спадкування.

Згідно вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто він є спадкоємцем першої черги за законом, який у визначений законом шестимісячний термін - 31 травня 2019 року, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 , а у послідуючому - 09 серпня 2019 року, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом.

Приватним нотаріусом Кобилянською О. А. винесено 09 серпня 2019 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином даною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії порушуються права спадкодавця - позивача по справі.

Згідно частини 1 статті 15 ЦК України, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Зі змісту оскаржуваної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою відмови приватний нотаріус зазначила встановлені нею обставини спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_3 його співмешканки ОСОБА_2 , яка є його спадкоємцем за законом.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно вимог статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 2).

Спадкоємець першої черги ОСОБА_1 одержав право на спадкування, подавши своєчасно заяву про прийняття ним спадщини, у зв`язку із чим наступні черги, у тому числі спадкоємці четвертої черги, за правилами ч. 2 ст. 1258 ЦК України, не одержують право на спадкування.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, що судом не враховані заперечення нотаріуса про те, що крім позивача після смерті спадкодавця ОСОБА_3 залишились і інші спадкоємці - особа, з якою спадкодавець проживав до дня смерті як із співмешканкою, бо цей факт не підтверджено рішенням суду та заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини, поданої у встановлений шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Відповідно до частин 1 і 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачена можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості вимог слід виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суровій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (ч. 1). Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця (ч. 2). Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні (ч. 3).

Згідно вимог статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них (ч. 1). Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України (ч. 2). Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру (ч. 3). Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса (ч. 4). Користування єдиними та державними реєстрами здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію (ч. 5).

Відповідно до пункту 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови) свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

В матеріалах як цивільної справи так і спадкової справи відсутні дані про виконання приватним нотаріусом вимог вказаного закону щодо відкладення чи зупинення вчинення нотаріальної дії з метою витребування документів чи відомостей, необхідних для вчинення нотаріальної дії тощо.

Крім того, такими обставинами приватний нотаріус Кобилянська О. А. не мотивувала у своїй постанові від 09 серпня 2019 року причини відмови у вчиненні нотаріальної дії - у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом.

У зв`язку із наведеним є безпідставними і не доведеними належними і допустимими доказами доводи апеляційної скарги в тому, що при відмові у вчиненні нотаріальної дії нотаріус витребовував від спадкоємця правовстановлюючі документи на спадкове майно, проте судом зроблений протилежний висновок, що такої вимоги не було, і судом не враховано, що такі документи, згідно положень закону, можуть бути витребувані як у письмовій формі так і в усній.

При цьому враховуються положення статті 76 ЦПК України, яка дає визначення доказам: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають бути: належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України), достатніми (ст. 80 ЦПК України).

За правилами статей 12 і 81 ЦПК України кожна сторона, тобто і відповідач в їх числі, повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Приватний нотаріус, як відповідач по справі, таких своїх заперечень не довела належними й допустимими доказами.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на 09 серпня 2019 року) передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Главою 14 «Оскарження нотаріальної дії або відмови у вчиненні нотаріальної дії» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012 року також передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду; право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Нотаріальні дії повинні вчинятись відповідно до встановлених для нотаріуса або посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, компетенції і порядку їх вчинення.

Відповідно до частини 2 статті 48 Закону України «Про нотаріат» (в чинній редакції на час звернення позивача до приватного нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину) на підтвердження права на спадщину, права власності, посвідчення фактів, що громадянин є живим, про перебування його у певному місці, про прийняття на збереження документів видаються відповідні свідоцтва.

Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат».

Частиною 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8 1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частинами 3-4 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (ч. 3). На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (ч. 4).

Аналіз зазначених норм права свідчить, що нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

В оскаржуваній постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус вказала, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом померлого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки проживали разом; в матеріалах спадкової справи № 128/2019 до майна померлого ОСОБА_3 , є дані, що з ним проживала співмешканка ОСОБА_2 (а. с. 16).

З урахування таких встановлених по справі обставин та наведених норм матеріального і процесуального закону, слідує висновок про те, що постанова нотаріуса є необґрунтованою, оскільки враховуючи встановлені обставини справи, приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Кобилянська О. А. помилково відмовила у вчиненні нотаріальної дії, не звернувши увагу на положення статей 1261, 1264 та 1258 ЦК України, відповідно до яких спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця; у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

З огляду на викладене постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії є незаконною, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до статті 71 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваної постанови нотаріуса) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Аналіз статті 71 Закону України «Про нотаріат» (в зазначеній редакції) свідчить, що законодавець не пов`язує видачу свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні із спливом строку на прийняття спадщини.

При цьому слід застосувати положення частини 4 статті 263 ЦПК України, відповідно до яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц (провадження № 61-17641св19) вказано, що: «статтями 34, 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя. У разі, якщо майно, яке зареєстроване за спадкодавцем, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, той з подружжя, хто є живим, може подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Неподання такої заяви не змінює правового режиму майна, яке входить до складу спадщини. Відповідно, заява одного із подружжя, хто є живим, про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця, підтверджує правовий статус майна померлого, як його особистого майна».

Матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи, а також доводи відповідача, викладені у її листі, адресованому суду від 27 серпня 2021 року (відзив на позовну заяву відповідач не подавала) та викладені в апеляційній скарзі, не містять таких відомостей, зокрема, щодо подачі заяви про видачу свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя, як і самих відомостей щодо наявності одного із подружжя, хто є живим.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом не враховано, що позивач при зверненні із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не надав необхідних документів на спадкове майно, а надав лише технічний паспорт на спадковий житловий будинок, який не є правовстановлюючим документом і не підтверджує право власності спадкодавця на будинок, є безпідставним, оскільки зазначені обставини не були вказані приватним нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії причиною такої відмови та не були підставою для відмови у вчиненні такої дії, що вбачається зі змісту самої оскаржуваної постанови нотаріуса.

Безпідставними і незаконними є доводи апеляційної скарги в тому, що судом не враховано, що згідно вимог закону видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відсутність таких документів є самостійною та достатньою підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, оскільки приватним нотаріусом перед винесенням оскаржуваної постанови не були виконані вимоги статей 46, 46-1 Закону України «Про нотаріат» та вимоги пункту 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012 року і про виконання таких вимог закону нотаріус не зазначав в оскаржуваній постанові.

Також оскаржувана постанова не містить жодних роз`яснень для ОСОБА_1 про вирішення спірного питання у судовому порядку, тому не заслуговують на увагу та є безпідставними доводи апеляційної скарги в тому, що нотаріус надав позивачу роз`яснення процедури вирішення у судовому порядку питання щодо відсутності у нього необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Крім цього доводи апеляційної скарги в тому, що судом не вірно вирішено питання в частині розподілу судових витрат, оскільки незважаючи на відмову позивача від частини позовних вимог і задоволення судом позову лише в частині від першочергово заявлених, суд всі витрати - і судовий збір і витрати на правничу допомогу помилково поклав лише на відповідача, не заслуговують на увагу та не впливають на висновки суду, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальних дій, у якій зазначив дві позовні вимоги: 1) про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальних ді, викладену у формі постанови нотаріусом Кобилянською О. Я. від 09 серпня 2019 року за № 706/02-31; 2) про зобов`язання приватного нотаріуса Кобилянської О. А. вирішити питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину по закону йому - ОСОБА_1 (а. с. 3-5).

Обидві заявлені позовні вимоги є вимогами немайнового характеру.

Згідно абзацу другого частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Стаття 4 Закону України «Про судовий збір» визначає розмір ставок судового збору, згідно положень якої судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1). Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1. За подання до суду: 2) позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі складає - 768,40 грн., починаючи з 01 січня 2019 року (ч. 2).

Позивач звернувся в суд із даним позовом 08 листопада 2019 року, сплативши судовий збір в розмірі 768,40 грн. (а. с. 1), а повинен був сплатити судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру в розмірі: 1536,80 грн. (768,40 + 768,40).

Рішенням суду задоволено повністю одну позовну вимогу, тому згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір за задоволену одну позовну вимогу в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Відповідно до статі 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких входять витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 2 статі 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови у позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6).

Зі змісту оскаржуваного відповідачем рішення вбачається, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, витрати, пов`язані із правничою допомогою покладаються на відповідача.

При подачі позову ОСОБА_1 надав договір про надання професійної правничої допомоги від 17 жовтня 2019 року, зі змісту якого вбачається, що адвокат Човганюк А. М. і Самаруха О. М. уклали даний договір про те, що адвокат зобов`язується надати правову допомогу ОСОБА_1 при підготовці, складанні позовної заяви про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину, яка подається до Гайсинського районного суду Вінницької області (пункт 1).

Згідно пункту 3.2 договору розрахунок гонорару, затрачений час на виконання зобов`язань: консультація, узгодження правової позиції по позову - 2 год., зібрання доказів, підготовка, складання позовної заяви - 3 год., гонорар - 3000 грн. (а. с. 17).

Згідно квитанції № 70 (дата здійснення касової операції 17 жовтня 2019 року) ОСОБА_1 згідно умов договору про надання професійного правничої допомоги сплатив 3000,00 грн. (а. с. 2).

Відповідач не виконала покладений на неї частиною 6 статті 137 ЦПК України обов`язок щодо доведення неспівмірності таких витрат.

Таким чином суд першої інстанції при розподілі судових витрат між сторонами виконав вимоги закону.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку, що при ухваленні рішення суду були невірно застосовані норми матеріального права та не додержано вимог норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Кобилянської Ольги Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 12 січня 2022 року