Справа № 703/3747/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судових засідань Литвин Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сміла цивільну справу №703/3747/20 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

установив:

ПАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу 242369,26 грн. збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 28 грудня 2017 року.

Позов обґрунтовано тим, що 05 липня 2017 року між ПАТ «СК «Уніка» та ПАТ «Автобаза №1» було укладено договір добровільного страхування на транспорті. Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» страхового відшкодування.

28 грудня 2017 року о 21 год. 30 хв. по вул. Миру у с. Балаклея Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Mazda 323» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Відповідно до постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2019 року по справі №703/1933/19 в діях ОСОБА_1 було встановлено факт порушення п.2.5(5) ПДР України і як наслідок - вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП було закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених ч.4 ст.38 КУпАП.

Внаслідок ДТП застрахованому транспортному засобу «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 було завдано механічних пошкоджень з ознаками повного конструктивного знищення.

03 січня 2018 року потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди звернувся до страховика ПрАТ «СК «Уніка» з заявою №00247036 про подію, що має ознаки страхового відшкодування. Згідно звіту ФОП ОСОБА_3 №06-17/02 від 17 лютого 2018 року, вартість відновлювального ремонту «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 складає 593156,18 коп.

Відповідно до платіжних доручень від 19 червня 2018 року 220981,02 грн. позивачем було перераховано на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк» та 120388,24 на рахунок ПрАТ «Автобаза №1». Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат склав 341369,26 грн.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mazda323» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

05 червня 2019 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп» відшкодувало ПрАТ «СК «Уніка» збитки в розмірі 99000 грн.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено претензію, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було.

Відтак позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 242369,26 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2020 року справу передано в провадження судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Кирилюк Н.А.

Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року провадження по справі відкрито. Розгляд справи поставлено проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 липня 2021 року справу передано в провадження судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Ігнатенко Т.В.

Ухвалою суду від 23 липня 2021 року справа прийнята в провадження судді Ігнатенко Т.В. та повторно розпочато розгляд справи по суті.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2022 року справу передано в провадження судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченка І.Я.

Ухвалою суду від 05 травня 2022 року справа прийнята в провадження судді Биченка І.Я. та повторно розпочато розгляд справи по суті.

У наданому суду відзиві на позовну заяву відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що дійсно 28 грудня 2017 року близько 21 год. 40 хв. в с. Балаклея Черкаської області по вул. Миру сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Mazda 323» д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням. В результаті зіткнення він, ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження, проходив тривалий курс лікування та в результаті йому була встановлена ІІ група інвалідності, а в подальшому після перекомісії ІІІ група пожиттєво. Зазначив, що його вину позивач обґрунтовує наданим висновком викладеним у постанові про закриття кримінального провадження від 28 березня 2019 року в якій слідчим зазначено, що саме він, ОСОБА_1 , виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення. Вказана постанова була оскаржена в порядку ст.303 КПК України та скасована з підстав її однобічності та упередженості. Довідка про дорожньо-транспортну пригоду на яку посилається позивач як на підтвердження його вини не може сама по собі служити доказом його вини, оскільки є інформативним документом. Також є безпідставним посилання позивача, як на доказ його вини, на постанову суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того, постанова про закриття кримінального провадження на підставі якої складався адміністративний протокол скасована, тому відповідно не може визнаватися допустимими доказами. Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» сформульованої ЄСПЛ, якщо джерело доказів є неналежним то всі докази, отримані з його допомогою будуть такими ж. Виникає також сумнів в об`єктивності та правильності визначеного розміру заподіяної шкоди, автомобілі на місці ДТП не оглядалися, а огляд автомобіля проводився через тривалий час без виклику іншої сторони і тому виникає сумнів коли, ким і які саме пошкодження були заподіяні автомобілю «Ford Connekt». Оскільки позивачем не наведено жодної правової підстави відповідальності ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну іншому учаснику ДТП тому відсутня будь-яка законна підстава для задоволення позовних вимог.

У наданому суду відповіді на відзив представник позивача зазначив, що доводи відповідача у відзиві є необґрунтованими, оскільки скасування постанови про закриття кримінального не доводить невинуватість ОСОБА_1 у ДТП. Скасовуючи постанову слідчого, розслідування у кримінальній справі поновлюється але притягнення до відповідальності неможливе в силу п.2 ч.1 ст.49 КК України. Постанова суду про закриття провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили 22 травня 2019 року станом на день пред`явлення позовної заяви не скасована. Відтак заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача надав суду заяву в якій розгляд справи просив проводити без його участі та участі позивача. Проти задоволення позову заперечував.

Також представник відповідача надав суду заперечення на подану позовну заяву в яких, крім раніше викладених у відзиві заперечень, зазначив, що до даних правовідносин слід застосувати практику Верховного Суду у складі об`єднаної палати КГС викладеній у постанові від 16 серпня 2019 року у справі 3927/120/18 де судова палата зазначає, що саме по собі закриття адміністративної справи на підставі ст.38 КУпАП без зазначення вини не може бути підставою для стягнення шкоди.

За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Предметом розгляду даної справи є спір про відшкодуванні шкоди, заподіяної майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю двох автомобілів.

Як вбачається з матеріалів справи 05.07.2017 між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та ПрАТ «Автобаза №1» було укладено договір №030312/4017/0000013 добровільного страхування наземного транспорту .

Предметом вказаного договору є майнові інтереси, які не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу - автомобіля «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до умов вказаного договору страхування ПАТ «СК «Уніка» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» страхове відшкодування.

Відповідно до розділу 2 договору добровільного страхування страховим випадком є факт понесення збитків страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого транспортного засобу та/або нового обладнання внаслідок подій, визначених у п. 3.1 Договору.

Згідно п.3.1 Договору добровільного страхування страховими ризиками вважаються, зокрема, дорожньо-транспортна пригода в т.ч. викид каменів чи інших твердих фракцій з-під коліс транспорту.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mazda323» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Згідно договору оренди транспортного засобу №2 між ПАТ «Автобаза №1» та ТОВ «Сучасні вантажівки» укладено договір оренди транспортного засобу «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до п.3.4 вказаного договору об`єкт оренди передається у користування строком до 01 серпня 2022 року включно.

Актом прийому-передачі до договору оренди транспортного засобу №2 від 11 липня 2017 року ПАТ «Автобаза №1» передано автомобіль «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 ТОВ «Сучасні вантажівки».

Відповідно до наказу генерального директора ТОВ «Сучасні вантажівки» від 01 серпня 2017 року автомобіль «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 закріплено за ОСОБА_2 .

Як вбачається з довідки №827673 про дорожньо-транспортну пригоду 28 грудня 2017 року по вул. Миру в с. Балаклея Черкаського району Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2

28 грудня 2017 року представник ПрАТ «Автобаза №1» звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою №00247036 про подію, що має ознаки страхового відшкодування» із поясненнями до поданої заяви.

Як вбачається з акту №00247036 огляду транспортного засобу від 15 березня 2018 року було оглянуто автомобіль «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 із зазначенням опису пошкоджень транспортного засобу.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2019 року по справі № 703/1933/19, яка набрала законної сили 22 травня 2019 року, адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП закрити у зв`язку з закінченням строків, передбачених ч.4 ст.38 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 близько 21 год. 40 хв. 28 грудня 2017 року на 193 км автодороги Київ-Знам`янка, керуючи автомобілем «Мазда» д.н.з. НОМЕР_2 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Форд» д.н.з. № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку на своїй смузі руху. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

29 грудня 2017 року за даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0002735 та розпочато досудове розслідування.

Відповідно до платіжного доручення №028766 від 19 червня 2018 року ПрАТ «СК «Уніка» на рахунок ПАТ «Креді агріколь банк» було перераховано 220981 грн. 02 коп. страхового відшкодування за договором №030312/4017/0000013 від 05 липня 2017 року.

Згідно платіжного доручення №028767 від 19 червня 2018 року ПрАТ «СК «Уніка» на рахунок ПАТ «Автобаза №1» було перераховано 120388 грн. 24 коп. страхового відшкодування за договором №030312/4017/0000013 від 05 липня 2017 року.

Відповідно до платіжного доручення №ЗР045742 від 05 червня 2019 року ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було перераховано на рахунок ПрАТ «СК «Уніка» 99000 грн. відшкодування відповідно до поданої претензії.

18 березня 2020 року ПрАТ «СК «Уніка» звернулося до ОСОБА_1 з претензією про відшкодування завданих збитків у розмірі 242369 грн. 26 коп. Однак, відповідач в добровільному порядку кошти не відшкодував.

Статтею 1166 ЦК України визначаються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ч.1,2 ст.1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу ст.980 цього ж Кодексу предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

За змістом ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

В ст.7 Закону України «Про страхування» наведений перелік видів обов`язкового страхування, зокрема до нього включено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відносини щодо якого регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст.3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування такої відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.5 цього ж Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Пунктом 9.1. ст.9 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається, що страховою сумою є грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За приписами ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, які мають істотне значення.

Отже, системний аналіз вищезазначених норм свідчить, що обставинами, з якими матеріальний закон пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння майнової шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, а також вини останнього в її заподіянні.

При цьому, з урахуванням приписів ст.1188 Цивільного кодексу України необхідно встановити також наявність або відсутність вини особи, якій заподіяно шкоду.

Тобто, враховуючи обставини настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, позивач повинен довести факт протиправної поведінки особи, що завдала шкоду, розмір заподіяної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та настанням шкоди.

Як вбачається з довідки №827673 про дорожньо-транспортну пригоду від 28 грудня 2017 року по вул. Миру в с. Балаклея Черкаського району Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Відповідно до ремонтної калькуляції №00247036 від 28 грудня 2017 року вартість ремонту автомобіля «Ford Connekt» д.н.з. НОМЕР_1 становить 593156 грн. 18 коп.

За твердженням позивача вказаний автомобіль має ознаки повного конструктивного знищення.

Як на підставу вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 28 грудня 2017 року позивач посилається на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2019 року, якою адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ч.4 ст.38 КУпАП

Вказаною постановою було встановлено факт порушення ОСОБА_1 п.2.5 (5) ПДР України і як наслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Обгрунтовуючи протиправність дій водія ОСОБА_1 , позивач стверджує, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив вимоги п. 2.5 (5) Правил дорожнього руху.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди було складено довідку про дорожньо-транспортну пригоду в якій зазначено, що за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП матеріали направлено до Смілянського відділу поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 221, ч. 1 ст. 283 КУпАП належним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 цього ж Кодексу є постанова судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Водночас, постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2019 року адміністративна справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених ч.4 ст.38 КУпАП.

Також у вказаній постанові зазначено, що під час закриття провадження у справах правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП вина особи не встановлюється.

Закриття провадження у справі про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням передбачених ст. 38 Кодексу строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітацією особи, щодо якої розглядалась справа, що, відповідно, не може бути беззаперечною обставиною наявності або відсутності вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Великої Палати Верховного Суду 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц визначено правовий висновок про те, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи у завданні шкоди майну особи внаслідок дорожньо-транспортної події (пункт 88).

Оскільки в дорожньо-транспортній пригоді приймали участь два автомобіля, які в силу ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України є джерелами підвищеної небезпеки, тому, враховуючи вимоги ст. 1188 Цивільного кодексу України, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07.02.2018 по справі №910/18319/16.

Отже, для вирішення даного спору мають бути встановлені факти наявності або відсутності вини у діях обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, а також причинно-наслідкового зв`язку між допущеними обома учасниками ДТП порушень правил дорожнього руху, якщо такі мали місце, та фактом заподіяння шкоди майну позивача.

З наданих суду матеріалів справи, зокрема, з постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2019 року, вбачається, що 29 грудня 2017 року за фактом ДТП було внесено відомості до ЄРДР за №0002735 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області від 28 березня 2019 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з встановленням відсутності події складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з доданої до матеріалів справи представником відповідача ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2021 року, постанова слідчого Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області від 28 березня 2019 року про закриття кримінального провадження №0002735 скасована.

Доказів на предмет закриття кримінального провадження після його скасування матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із 1 ст.89ЦПКУкраїни суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 77, 81 ЦПК України).

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на учасників справи, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд звертає увагу, що клопотання про проведення судової експертизи на предмет дослідження вини ОСОБА_1 у ДТП, що сталась 28 грудня 2017 року заявлено не було.

Відтак суд вважає, що позивачем не доведено, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою завданою позивачу є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки матеріали справи допустимих доказів наявності вини та протиправної поведінки в діях водія ОСОБА_1 не містять.

За таких обставин, враховуючи те, що головною умовою для покладення на особу цивільно-правової відповідальності у вигляді зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду є наявність повного складу цивільного правопорушення, а факт протиправної поведінки відповідача та наявності причинно-наслідкового зв`язку не підтвердився матеріалами справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Крім того, ст. 15 ЦПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено судом, 11 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір про надання правничої допомоги №11/1.

Відповідно до п.4.1 Договору № 11/1, передоплата послуг адвоката по угоді складає 25000 грн.

Як вбачається з квитанції №11/1 на оплату юридичних послуг ОСОБА_1 сплачено адвокату Примаку В.А. кошти в сумі 25000 грн. за надання правничої допомоги по договору №11/1 від 11 січня 2021 року .

Відповідно до акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги по договору №15-01/21 від 11 січня 2021 року адвокатом Примаком В.А. на виконання умов Договору про надання правничої допомоги з метою захисту прав та законних інтересів ОСОБА_1 , надано останньому у межах розгляду даної справи професійну (правничу) допомогу, а саме: вивчення матеріалів справи, підготовлено скаргу на постанову слідчого Душейка О.В. від 28 березня 2019 року, здійснено представництво інтересів скаржника ОСОБА_1 в судовому засіданні Смілянського міськрайонного суду, підготовлено відзив на позовну заяву у справі №703/3747/20, підготовлено скаргу на постанову слідчого Добрянського М.В. від 30 квітня 2021 року, здійснено представництво інтересів скаржника ОСОБА_1 в судовому засіданні Смілянського міськрайонного суду, підготовлено заперечення на позовну заяву у справі №703/3747/20, здійснено представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 в судових засіданнях по цивільній справі №703/3747/20 в Смілянському міськрайонногому суді Черкаської області. Ззагальна вартість наданих послуг становить 25 000 грн.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови ВС від 24 жовтня 2019 у с праві № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи вищезазначене, а також складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, суд, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню, до 10000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-266, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу відмовити в повному обсязі.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлене у повному обсязі 21 листопада 2022 року.

Учасники справи:

позивач: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 70А, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя І.Я. Биченко