Справа №359/4630/19
Провадження №2/359/71/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Ступарик К.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача Сікачова С.М. ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та посилався на те, що 11 вересня 2018 року позивач уклав з ОСОБА_3 договір позики, за яким ОСОБА_1 позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 747300 гривень 00 копійок, що були еквівалентні грошовим коштам в розмірі 26500 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язалась повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 12 години 00 хвилин 11 листопада 2018 року. У випадку неналежного виконання грошового зобов`язання відповідач зобов`язався сплатити ОСОБА_1 пеню в розмірі 2% від суми платежу за кожен день прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та суму інфляції за час прострочення. В той же день позивач уклав з ОСОБА_3 додатковий договір до договору позики, за яким розмір пені був збільшений до 3% від суми платежу за кожен день прострочення, був збільшений розмір процентів річних від простроченої суми, передбачений ч.2 ст.625 ЦК України, до 5,7% від суми позики за кожні 30 днів позики. Крім того, був передбачений штраф в розмірі 50% від суми залишку неповернутої позики у разі стягнення суми позики в примусовому порядку. 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 уклав з відповідачами договір поруки, за яким ОСОБА_4 зобов`язався відповідати перед позивачем за неналежне виконання ОСОБА_3 грошових зобов`язань за договором позики та додатковим договором до договору позики від 11 вересня 2018 року. У зв`язку з тим, що в обумовлений строк, а саме 11 листопада 2018 року, ОСОБА_3 не повернула позивачу суму позики, у відповідачів виник борг по поверненню позики в розмірі 747300 гривень 00 копійок, борг по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 42596 гривень 10 копійок, пеня в розмірі 4171160 гривень 86 копійок, штраф в розмірі 373650 гривень 00 копійок, сума інфляції за час прострочення в розмірі 17935 гривень 20 копійок та проценти річних від простроченої суми в розмірі 13268 гривень 46 копійок. Загальний розмір боргу за договором позики склав 5365910 гривень 76 копійок. Відповідачі ухиляються від добровільного повернення вказаного боргу. Тому ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 борг за договором позики в розмірі 5365910 гривень 76 копійок.

1.2. В подальшому ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.239-240 т.1): просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 борг за договором позики в розмірі 13630385 гривень 37 копійок, що складається з боргу по поверненню позики в розмірі 747300 гривень 00 копійок, процентів від простроченої суми в розмірі 1500271 гривні 2 копійок, пені за неповернення позики в розмірі 7747104 гривень 00 копійок, пені за несплату процентів від простроченої суми в розмірі 3090159 гривень 75 копійок, суми інфляції за час прострочення в розмірі 165900 гривень 60 копійок та штрафу в розмірі 373650 гривень 00 копійок.

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 травня 2019 року (а.с.49 т.1) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_1 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 14 червня 2019 року (а.с.57-58 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 4 жовтня 2019 року (а.с.86 т.1) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 5 грудня 2019 року (а.с.120-123 т.1) провадження у цивільній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №757/57132/19-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору позики.

2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 30 березня 2020 року (а.с.129 т.1) провадження у цивільній справі було поновлено.

2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 26 травня 2020 року (а.с.140-142 т.1) у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про зупинен-ня провадження у цивільній справі було відмовлено.

2.7. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 1 червня 2020 року (а.с.165-167 т.1) провадження у цивільній справі було повторно зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №757/57132/19-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору позики.

2.8. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18 листопада 2021 року (а.с.195-196 т.1) у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у цивільній справі та клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про зупинення провадження у цивільній справі було відмовлено.

2.9. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 червня 2022 року (а.с.218-219 т.1) провадження у цивільній справі було поновлено повторно.

3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

3.1. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позов та наполягав на його задоволенні.

3.2. Представник відповідача Сікачов С.М. не визнав позов та заперечував проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що в пункті 2.1 договору поруки відсутні відомості про дату укладення договору позики. У зв`язку з тим, що предмет договору поруки не є достатньо визначеним, цей договір є неукладеним. Крім того, за своєю правовою природою додатковий договір до договору позики є не договором про зміну договору позики, а окремим договором позики. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що у виконання додаткового договору до договору позики ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 747300 гривень 00 копійок. Ці обставини свідчать про те, що підстави для стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики відсутні. Тому представник відповідача Сікачов С.М. просить суд відмовити у задоволенні позову.

3.3. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 не з`явились у судове засідання. Зі змісту довідок форми №20 (а.с.221 т.1, а.с.8 т.2) вбачається, що ОСОБА_3 була відсутньою за зареєстрованим місцем проживання. Тому на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України вона була повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи шляхом розміщення оголошень про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.1, 5, 12 т.2). Крім того, представник відповідача ОСОБА_7 був неодноразово у встановленому порядку повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується телефонограмою (а.с.2 т.2), а також іншою судовою кореспонденцією (а.с.6-7, 13-14 т.2).

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 підписав з ОСОБА_3 договір позики (а.с.16-17 т.1), за яким позивач зобов`язався передати ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 747300 гривень 00 копійок, що були еквівалентні грошовим коштам в розмірі 26500 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів до 12 години 00 хвилин 11 листопада 2018 року. Пунктом 4 договору було передбачено, що у випадку неналежного виконання грошового зобов`язання ОСОБА_3 зобов`язалась сплатити ОСОБА_1 пеню в розмірі 2% від суми платежу за кожен день прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та суму інфляції за час прострочення.

4.2. В той же день ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 26500 доларів США. Ця обставина підтверджується копією розписки, складеної ОСОБА_3 (а.с.17 т.1).

4.3. 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 додатковий договір до договору позики (а.с.18-21 т.1). Пунктом 2.1 договору був змінений строк повернення позики до 11 листопада 2018 року, а також було конкретизовано зобов`язання ОСОБА_3 повернути позивачу грошові кошти в розмірі, еквівалентному грошовим коштам в розмірі 26500 доларів США. Крім того, пунктом 7.3 договору був збільшений розмір пені до 3% від суми платежу за кожен день прострочення, а також пунктом 7.6 договору було передбачено, що у випадку неналежного виконання грошового зобов`язання ОСОБА_3 зобов`язалась сплатити ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми та суму інфляції за час прострочення.

4.4. В той же день ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір поруки (а.с.29-30 т.1), за яким ОСОБА_4 зобов`язався відповідати перед позивачем за неналежне виконання ОСОБА_3 грошових зобов`язань за договором позики від 11 вересня 2018 року, а також за додатковим договором до договору позики від 11 вересня 2018 року. Пунктом 2.3 договору було передбачено, що ОСОБА_4 відповідає за зобов`язаннями ОСОБА_3 в повному обсязі: а саме, за повернення позики, виплату відсотків за користуван-ня нею, пені, штрафу, а також за відшкодування збитків, завданих позивачу невиконанням або неналежним виконанням договору позики від 11 вересня 2018 року та додаткового договору до договору позики від 11 вересня 2018 року.

4.5. Спірні правовідносини регулюються главою 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» та главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання», а також главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» підрозділу 1 «Договірні зобов`язання» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» ЦК України.

5. Норми права та усталена судова практика, якою керується суд при вирішенні спору.

5.1. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

5.2. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

5.3. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечать чинному законодавству. Аналогічні висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц та від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц.

5.4. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

5.5. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

5.6. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги. Зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

5.7. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.14 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

5.8. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

5.9. Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

5.10. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

5.11. Згідно з ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

5.12. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

5.13. Згідно з ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо складових боргу за договором позики.

6.1. Зі змісту розписки від 11 вересня 2018 року (а.с.17 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 26500 доларів США. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц та від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16, в такому випадку у ОСОБА_3 виникло зобов`язання повернути позивачу 11 листопада 2018 року грошові кошти в розмірі 26500 доларів США. Цей висновок кореспондується з пунктом 2.1 додаткового договору до договору позики від 11 вересня 2018 року (а.с.18 т.1), відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 грошові кошти, що еквівалентні грошовим коштам в розмірі 26500 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день повернення позики. Тому суд критично оцінює посилання позивача та представника відповідача Сікачова С.М. на те, що у ОСОБА_3 виникло зобов`язання повернути грошові кошти в розмірі 747300 гривень 00 копійок. Цей довід є помилковим, адже він суперечить умовам додаткового договору до договору позики, чинному цивільному законодавству, а саме ч.1 ст.1046 ЦК України, а також наведеній вище усталеній судовій практиці.

6.2. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що 11 листопада 2018 року ОСОБА_3 повернула позивачу грошові кошти в розмірі 26500 доларів США. Тому починаючи з 12 листопада 2018 року у неї та ОСОБА_4 виник борг по поверненню позики в розмірі 26500 доларів США. Стягнення цього боргу не є предметом самостійної вимоги, адже борг за договором позики, який ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачів, складається не тільки з боргу по поверненню позики, а також з неустойки (пені та штрафу), процентів річних від простроченої суми та суми інфляції за час прострочення. Тому стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 боргу по поверненню позики в розмірі, еквівалентному грошовим коштам в розмірі 26500 доларів США, а не в розмірі 747300 гривень 00 копійок, не є перевищенням меж позовних вимог в розумінні ч.1 ст.13 ЦПК України.

6.3. За своєю правовою природою додатковий договір до договору позики від 11 вересня 2018 року (а.с.18-21 т.1) є договором про часткову зміну умов договору позики від 11 вересня 2018 року (а.с.16-17 т.1). Зокрема, вказаним договором був збільшений розмір пені до 3% від суми платежу за кожен день прострочення. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не повернула позику в обумовлений строк, починаючи з 12 листопада 2018 року на підставі ч.1 ст.549 ЦК України у відповідачів виникло зобов`язання сплатити ОСОБА_1 пеню в розмірі 3% від суми платежу за кожен день прострочення. Зі змісту письмового розрахунку боргу за договором позики (а.с.241, 245 т.1) вбачається, що позивач просить стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пеню за неповернення позики за період часу до 11 листопада 2019 року. Водночас, період часу з 12 листопада 2018 року до 11 листопада 2019 року становить 365 календарних днів. Тому розмір пені, яку відповідачі зобов`язані сплатити ОСОБА_1 за неповернення позики, склав 290175 доларів США (26500 х 3% х 365 : 100%). Однак розмір пені за неповернення позики більш ніж в десять разів перевищує розмір боргу по поверненню самої позики. Такий великий розмір неустойки не узгоджується з принципами справедливості, добросовісності та розумності, які згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України відносяться до загальних засад цивільного законодавства. Тому на підставі ч.3 ст.551 ЦК України розмір пені за неповернення позики підлягає зменшенню до розміру боргу по поверненню позики та становить 26500 доларів США.

6.4. У зв`язку з тим, що в обумовлений строк ОСОБА_3 не повернула позивачу позику, починаючи з 12 листопада 2018 року на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у відповідачів також виникло зобов`язання сплатити ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми. Такий розмір передбачений в пункті 4 договору позики від 11 вересня 2018 року (а.с.16 т.1) та в пункті 7.6 додаткового договору до договору позики від 11 вересня 2018 року (а.с.19 т.1). Пунктом 3.1 цього договору (а.с.18 т.1) були визначені проценти за користування позикою в розмірі 5,7% від суми позики за кожні 30 днів позики. Однак у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не просить стягнути борг по сплаті процентів за користування позикою, пункт 3.1 додаткового договору до договору позики від 11 вересня 2018 року взагалі не поширюється на спірні правовідносини. Посилання позивача на те, що розмір процентів річних від простроченої суми ніби-то становить 5,7% річних від простроченої суми, суперечить пункту 4 договору позики від 11 вересня 2018 року та пункту 7.6 додаткового договору до договору позики від 11 вересня 2018 року. Зі змісту письмового розрахунку боргу за договором позики (а.с.241, 243-244 т.1) вбачається, що позивач просить стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 три проценти річних від простроченої суми за період часу до 1 листопада 2021 року. Водночас, період часу з 12 листопада 2018 року до 31 грудня 2019 року налічує 415 календарних днів, період часу з 1 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року - 366 календарних днів, а період часу з 1 січня 2021 року до 1 листопада 2021 року - 305 календарних днів. Тому розмір трьох процентів річних від простроченої суми, які відповідачі зобов`язані сплатити ОСОБА_1 за неповернення позики, склав 2363 долари США 22 центи ((26500 х 3% х 415 : 365 : 100%) + (26500 х 3% х 366 : 366 : 100%) + (26500 х 3% х 305 : 365 : 100%)).

6.5. Встановлено, що у відповідачів виникло зобов`язання повернути ОСОБА_1 позику в іноземній валюті. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц, в такому випадку відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми інфляції за час прострочення. Пунктом 7.4 додаткового договору до договору позики від 11 вересня 2018 року (а.с.19 т.1) передбачений штраф в розмірі 50% від суми залишку позики у випадку стягнення суми позики в примусовому порядку. Фактично цей вид неустойки передбачає відповідальність за неналежне виконання зобов`язання по повер-ненню позики. Однак за це порушення грошового зобов`язання з відповідачів вже стягується пеня та три проценти річних від простроченої суми. Додаткове стягнення ще й штрафу за одне і теж порушення суперечить ч.1 ст.61 Конституції України. Стягнення цієї неустойки в розмірі 13250 доларів США (26500 : 2) тільки за те, що ОСОБА_1 був вимушений звернутись до суду, також не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, стягнення пені за несплату трьох процентів річних від простроченої суми не передбачено ні укладеними договорами, ні чинним цивільним законодавством. Тому підстави для включення в борг за договором позики суми інфляції за час прострочення, штрафу та пені за несплату трьох процентів річних від простроченої суми відсутні.

б. висновки суду.

6.6. Таким чином, борг відповідачів за договором позики складається з боргу по поверненню позики в розмірі 26500 доларів США, трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 2363 доларів США 22 центів та пені в розмірі 26500 доларів США. Станом на день ухвалення рішення суду 1 долару США еквівалентні 36 гривень 57 копійок. Тому розмір боргу по поверненню позики становить 969105 гривень 00 копійок (26500 х 36,57), розмір трьох процентів річних від простроченої суми - 86422 гривні 96 копійок (2363,22 х 36,57), а розмір пені - 969105 гривень 00 копійок (26500 х 36,57). Загальний розмір боргу відповідачів за договором позики склав 2024632 гривні 96 копійок (969105,00 + 86422,96 + 969105,00).

6.7. Зі змісту пунктів 1.1, 2.1, 2.5 та 2.6 договору поруки від 11 вересня 2018 року (а.с.29 т.1) вбачається, що ОСОБА_4 поручився перед позивачем за належне виконан-ня ОСОБА_3 грошових зобов`язань не тільки за договором позики від 11 вересня 2018 року, а також за додатковим договором до договору позики від 11 вересня 2018 року. Ця обставина свідчить про те, що договір поруки від 11 вересня 2018 року є укладеним, адже сторони достатньо конкретизували предмет цього договору та узгодили всі його істотні умови. Крім того, посилання представника відповідача Сікачова С.М. на те, що його довіритель ніби-то несе лише часткову (обмежену) відповідальність за неналежне виконання ОСОБА_3 грошових зобов`язань за договором позики, не ґрунтується на ч.2 ст.554 ЦК України та спростовується пунктом 2.3 договору поруки від 11 вересня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_4 відповідає перед позивачем за зобов`язаннями ОСОБА_3 в повному обсязі: а саме, за повернення позики, виплату відсотків за користування нею, пені, штрафу, а також за відшкодування збитків, завданих позивачу невиконанням або неналежним виконанням договору позики від 11 вересня 2018 року та додаткового договору до договору позики від 11 вересня 2018 року.

6.8. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення рішення суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 хоча б частково повернули позивачу борг за договором позики.

6.9. З огляду на це суд вважає, що солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 належить стягнути борг за договором позики в розмірі 2024632 гривень 96 копійок. У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача грошових коштів в більшому розмірі слід відмовити.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

7.2. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.3. Зі змісту акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №21/05/19 від 21 травня 2019 року (а.с.46 т.1) та довідки-рахунку №21/05 від 21 травня 2019 року (а.с.47 т.1) вбачається, що вартість витрат позивача на професійну правничу допомогу, пов`язану зі складенням та пред`явленням позову, склала 6000 гривень 00 копійок. Пред`явлений ним позов задоволений на 14,85% (2024632,96 : 13630385,37 х 100%). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Адже солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено.

7.4. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 445 гривень 50 копійок (6000,00 : 100% х 14,85% : 2).

7.5. В матеріалах цивільної справи міститься також акти виконаних робіт від 14 липня та 20 вересня 2022 року (а.с.262 т.1, а.с.23 т.2) та довідки про оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката від 14 липня та 20 вересня 2022 року (а.с.263 т.1, а.с.24 т.2), зі змісту яких вбачається, що загальна вартість витрат ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Сікачовим С.М., становить 10000 гривень 00 копійок (3000,00 + 7000,00). Пред`явлений позов залишився не задоволеним на 85,15% (100% - 14,85%).

7.6. З огляду на це суд вважає, що з позивача на користь ОСОБА_4 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8515 гривень 00 копійок (10000,00 : 100% х 85,15%).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 11 вересня 2018 року в загальному розмірі 2024632 гривень 96 копійок.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення боргу за договором позики в більшому розмірі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 445 гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 445 гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8515 гривень 00 копійок.

Повний текст рішення суду складений 3 жовтня 2022 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець