17.11.2022 Єдиний унікальний номер 205/5951/22
Провадження № 2/205/2695/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17.11.2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря Галушки А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку за попереднім договором купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення завдатку за попереднім договором купівлі-продажу, які в остаточній редакції зводяться до наступного. Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 задаток за попереднім договором купівлі-продажу від 20.01.2022 року в розмірі 500 доларів США в еквіваленті 20 350,00 грн. згідно комерційного курсу на день складання заяви (40,7 грн. за один долар США) та сплачений при подачі позову до суду судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним (покупцем) та відповідачем ОСОБА_2 (продавцем) було складено попередній договір купівлі-продажу 20.01.2022 року у м. Маріуполі, згідно якого була домовленість укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна - однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в строк до 01.04.2022 року. У якості доказу договору купівлі-продажу вказаної квартири та забезпечення його виконання покупцем було передано суму завдатку у розмірі 500 доларів США. 24.02.2022 року були розпочаті бойові дії на території м. Маріуполя у зв`язку із російською агресією, які тривають по сьогоднішній день у Донецькій області. У зв`язку із цим, не має можливості жодній із сторін виконати подальші умови, згідно договору який було укладено раніше, а саме 20.01.2022 року. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, було введено воєнний стан. Закон № 2500 затверджує Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 № 573/2022, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 23.08.2022 року строком на 90 діб до 21.11.2022 року. Згідно договору форс-мажорні обставини, або обставини непереборної сили вказані не були. На даний час м. Маріуполь є окупованою територією. Повернути позивачу передану суму завдатку 20.01.2022 року у розмірі 500 доларів США, згідно попереднього договору купівлі-продажу, відповідач відмовляється. 06.06.2022 року позивачем було направлено лист-заява відповідачу про повернення завдатку у розмірі 500 доларів США. Лист було направлено на пошту за домовленістю до вимоги до м. Києва, де перебував на той час відповідач. Про направлений лист відповідач знав, бо позивач попередив його у переписці по телефону, тому позивач змушений звернутись до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою суду від 17.10.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність та не заперечував проти винесення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив.

У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20.01.2022 року укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири (а.с.10).

За умовами даного договору покупець передає продавцю завдаток у сумі 14250 грн., в еквіваленті 500 доларів США по комерційному курсу на день підписання даного договору (28,50 грн. за один долар) у рахунок оплати за договором купівлі-продажу однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною 470520,00 грн. в еквіваленті 16500 доларів США, згідно комерційного курсу на день підписання даного договору 28,50 грн. за один долар США ( п.1, п.2 договору).

При цьому, відповідно до п. 2 вказаного договору, у разі відмови продавця від посвідчення основного договору купівлі-продажу, гарантійна сума повертається покупцю в повному обсязі, а саме 500 доларів США по комерційному курсу на день підписання даного договору 28,50 грн. за один долар.

Відповідно до п.4 вказаного договору, продавець зобов`язується провести повний розрахунок за комунальні послуги за даним об`єктом та надати довідки про відсутність заборгованості станом на 01.04.2022 р. та сплачені квитанції по день проживання.

Відповідно до п.8 вказаного договору, останній діє з моменту його підписання та до нотаріального посвідчення основного договору відчуження об`єкту.

06.06.2022 року позивачем ОСОБА_1 направлено листа-заяву відповідачу ОСОБА_2 , про повернення завдатку у розмірі 500 доларів США, згідно попереднього договору купівлі продажу від 20.01.2022 р. (а.с.9).

Судом встановлено, що вищезазначений договір нотаріально посвідчений не був.

Крім того, на день звернення до суду основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладено.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

При цьому, відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Тобто купівля-продаж нерухомого майна передбачає укладення договору в письмовій формі.

Крім того, положеннями ч.1 ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Як встановлено судом, на момент звернення до суду із відповідним позовом та на час розгляду справи, договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено не було, натомість вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому.

При цьому, згідно вимог чинного законодавства, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки договір купівлі-продажу між сторонами не укладено, а отже підстави вважати передані кошти завдатком відсутні й відповідно в такому випадку такі кошти, в розумінні положень ст. 570 ЦК України - є авансом.

При цьому, зважаючи на встановлені судом обставини та характер спірних правовідносин, зокрема те, що природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, їх визначення сторонами як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України.

У разі сплати авансу, кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків.

Зокрема, вищевказане містить у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року у справі № 6-176цс12.

Так, Верховним Судом України зазначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором.

Таким чином, правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82цс13).

Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.07.2018 по справі № 461/5297/16-ц правила ст.570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

У постанові від 04.08.2021 року в справі № 640/17086/18 Верховний Суд висловив позицію, відповідно до якої ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається власникові.

Таким чином, коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, між ними має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом.

При цьому, судом встановлено, що в рахунок оплати вартості квартири за попереднім договором купівлі-продажу від 20.01.2022 р. було сплачено 14250 грн., в еквіваленті 500 доларів США по комерційному курсу на день підписання даного договору (28,50 грн. за один долар).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить.

Відповідно до попереднього договору купівлі-продажу від 20.01.2022 р. грошове зобов`язання визначено в грошовому еквіваленті в іноземній валюті за комерційним валютним курсом.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 з аналізу наведених правових норм зроблено висновок, що гривня як національна валюта - єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України.

Оскільки у справі, що розглядає суд, іноземна валюта використовувалася сторонами на території України саме як засіб авансового платежу, суд дійшов висновку про стягнення авансу у національній валюті - гривні за комерційним валютним курсом на день ухвалення рішення суду.

Комерційний валютний курс станом на 14.09.2022 р. становить: USD долар США 40,7 грн.

На підставі вищевикладеного, а також виходячи з того, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, доказів ухилення позивача від укладання договору суду не надано, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню, у зв`язку із чим позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 500 доларів США, що за комерційним валютним курсом на день звернення до суду становить 20350 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку за попереднім договором купівлі-продажу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу за попереднім договором купівлі-продажу від 20.01.2022 р. у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США, що за комерційним валютним курсом станом на 14.09.2022 року складає 20350 (двадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, що сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 17.11.2022 р.

Суддя Курбанова Н. М.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 АДРЕСА_5