печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Луста В.І.,

за участю представника позивача Булавіна С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - Харківська обласна прокуратура про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в грудні 2020р. звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в якому просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України найого користь 278672,16грн. В обгрунтування позову посилається на те, що з 20.06.1995р. по 23.03.2017р. працював на прокурорсько-слідчих посадах в прокуратурі Харківської області.. Нарахування за період з 1.07.2015 по 23.03.2017р . було здійснено згідно приписів Постанов Кабінету міністрів України від 31.05.2012р., від 30.09.2015р. від 9.12.2015р. Однак відповідно до ч.3 ст.81 Закону України`Про прокуратуру» від 14.10.2014р. яка набула чинності з 15.07.2015р. передбачено , що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється з 1.07.2015р. 10 мінімальних заробітних плат, з 1.01.2016р. 11 мінімальних заробітних плат , з 1.01.2017р. 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.Положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Харківська обласна прокуратура недоплатила заробітну плату в 278672,16грн..за період з 1.07.2015 по 23.03.2017р Відповідно до ст.ст.1170, 1173, 1175 ЦК України , просить відшкодувати шкоду, завдану йому у зв`язку з визнанням нормативно-правового незаконним. Представник позивача просив позов задовольнити, розглянути у відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився , відзив не надав.

Представник 3-ї особи подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову, та зазначив, що правові підстави для стягнення збитків позивачу відсутні.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 дана цивільна справа розподілена головуючому судді Писанця В.А

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2021, цивільну справу № 757/56444/20-ц (номер провадження 2-7307/21) передано судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В., оскільки суддя Писанець В.А помер.

Ухвалою суду від 23.13.2021 прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , з 20.06.1995 p. працював на прокурорсько-слідчих посадах в прокуратурі Харківської області, у т.ч. з 08.10.2013 р. на адміністративній посаді заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області.

Згідно наказу прокурора Харківської області №408-к від 20.03.2017 р. позивача звільнено за власним бажанням з 23.03.2017 р. з вказаної посади та з органів прокуратури Харківської області.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон України № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року (далі в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Отже, з липня 2015 року відбулися зміни в оплаті праці працівників прокуратури.

Разом із цим, відповідно до положень статей 8, 13 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Частиною дев`ятою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно зі статтями 89 і 90 Закону України «Про прокуратуру» фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Частинами першою, другою статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Водночас Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Бюджетним кодексом та Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», як спеціальними законами, які регулюють бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, які фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Аналогічні положення закріплені у пункті 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік».

Вищенаведені законодавчі приписи, станом на час виникнення спірних правовідносин неконституційними не визнавались.

Позивач посилається на те, що оскільки рішенням Конституційного Суду від 26.03.2020 року у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а отже він має право на перерахунок посадового окладу за період з 01.07.2015 року по 23.03.2017 року включно відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

За положеннями статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Так, у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» № 2136-VIII від 13.07.2017 передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із ст. 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Так, у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» № 2136-VIII від 13.07.2017 передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із ст. 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, Позивач у позовній заяві просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 278672,16грн.. майнової шкоди у вигляді збитків, заподіяних прийняттям неконституційного правового акту.

Отже, предметом спору є стягнення збитків у вигляді недоотриманої заробітної плати , які повинні бути нараховані позивачу за період з за період з 1.07.2015 по 23.03.2017р

Згідно з частиною третьою статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Позивач вважає, що шкода, завдана йому прийняттям закону, який визнано неконституційним є підставою для стягнення коштів з Державного бюджету України відповідно до статті 1175 ЦК України.

Однак, на переконання суду визнання Конституційним Судом України окремих положень закону неконституційними не вважається тотожним визнанню нормативно-правового акту незаконним.

Так, визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування врегульовано статтею 21 ЦК України.

В частині 2 вищевказаної статті зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

В свою чергу положення статті 1175 ЦК України підлягають застосуванню тільки у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконуються виключно Державною казначейською службою України (центральний рівень) за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету, у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків.

Таким чином, збитки у вигляді недоотриманої заробітної плати , не можуть бути відшкодовані в порядку ст. 25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів державного бюджету, оскільки не належать до складу реальних збитків.

Позивач, як зазначалось, просив суд відшкодувати завдану йому шкоду у вигляді недоплаченої суми заробітної плати, що, на його думку, і є збитками у вигляді упущеної вигоди.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що недоотримана заробітна плата не може вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України, які повинна відшкодовувати Держава в особі відповідача ДКСУ.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст..22,1175ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209 ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа - Харківська обласна прокуратура про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.