Справа № 357/652/22
Провадження 2/357/1350/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання - Чайка О.В., ,

за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Корзаченка В.М., відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - адвоката Матюшенкова Д.В., відповідача - ОСОБА_4 , третьої особи - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі - «Позивач») звернулась з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (далі - «Відповідачі»), третя особа - ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини.

Позивач є дочкою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, відповідні документи, які б підтверджували родинні зв`язки, у неї відсутні.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне йому майно.

У встановленому законом порядку Позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено та роз`яснено необхідність документального підтвердження родинних відносин між нею та ОСОБА_6 .

За таких обставин Позивач була вимушена звернутися до суду та просила встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її батьком.

05.04.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.50).

27.07.2022 року у судовому засіданні Позивач свої позовні вимоги підтримала. Пояснила, що її мама була одружена з іншим чоловіком на прізвище ОСОБА_7 , а вона народилася від зв`язку її мами з ОСОБА_6 . Він деякий час проживав з її мамою, всі родичі знали, що він її батько. Коли мама була нею вагітна, її чоловік не давав їй розлучення, тому після народження її записали як ОСОБА_8 , а батьком вказали чоловіка її мами. В подальшому її удочерив інший чоловік матері на прізвище ОСОБА_9 . Вона спілкувалася з покійним батьком, через деякий час він хотів змінити актовий запис і записати себе батьком, але не встиг, оскільки передчасно помер. Коли Позивач народилась, у її мами та покійного батька були свої окремі сім`ї. Вона часто спілкувалася з батьком, знала чим він займався. Її батько був у неї на весіллі, яке відбулось у м.Києві, що підтверджується приєднаними до позовної заяви фотографіями. Відео з весілля, із якого б убачалося що він був там саме у якості батька, немає. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник Позивача пояснив, що наявні всі докази на підтвердження позовних вимог, а саме - показання свідків та фотографії. На запитання головуючого щодо доцільності проведення судової експертизи на предмет встановлення рідства Позивача та Відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відповів, що у проведенні такої експертизи немає необхідності. У будь-якому випадку Позивач такого клопотання заявляти не буде. Звернув увагу на те, що Відповідачі такого клопотання не заявляли також. Просив позов задовольнити.

У судовому засіданні допитана в порядку ст.92 ЦПК України у якості свідка за її згодою Відповідач ОСОБА_2 пояснила суду наступне. Позивача вона побачила вперше після того, як отримала документи з суду в травні 2022 року, Відповідач ОСОБА_4 також не знає. За життя батько ніколи не казав, що у неї може бути сестра чи хтось інший, хоча вона тісно спілкувалася з ним кожного дня. Коли в травні вона отримала позов, то була ініціатором зустрічі з Позивачем, тоді вони і познайомились. Її брат ОСОБА_3 також був у гарних стосунках з батьком та проводив з ним навіть більше часу. Але і він нічого не знав про цю ситуацію і також дізнався про неї із позову.

Як Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, пояснила, що є єдиною дочкою померлого ОСОБА_6 . Просила Позивачу відмовити.

У судовому засіданні представник Відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Матюшенков Д.В. пояснив, що пред`явлення цього позову для всієї родини ОСОБА_3 було шоком. Вони ніколи не знали і не чули про наявність у померлого ОСОБА_6 позашлюбної доньки. З дня народження Позивач була зареєстрована як донька чоловіка ОСОБА_4 - " ОСОБА_7 ", а потім у зв`язку з усиновленням її прізвище було змінено на " ІНФОРМАЦІЯ_10 ". При цьому, батьківство ОСОБА_7 оспорене ніким не було. Позивач стверджує, що при житті покійного зустрічалась з ним, але тоді вона не встановила даний факт родинних відносин. Усиновлення Позивача ОСОБА_9 не підтверджує факту, що ОСОБА_7 не був біологічним її батьком. У задоволенні позову просив відмовити.

У судовому засіданні допитана в порядку ст.92 ЦПК України у якості свідка за її згодою Відповідач ОСОБА_4 пояснила суду наступне. Позивач є її дочкою. З іншими Відповідачами та третьою особою вони мешкають в одному місті, це діти та дружина померлого ОСОБА_6 . Наприкінці 1998 року вона переїхала та влаштувалася на роботу в місті Узин на фірму «Каменяр», де працював ОСОБА_6 . На той час вона була одружена з ОСОБА_11 , який при укладенні шлюбу взяв її прізвище і у неї вже була старша дочка. ОСОБА_6 на цій фірмі працював спочатку охоронцем, а потім керуючим справами. Їхні дружні відносини перетворилися на близькі. Про її стосунки з ОСОБА_6 чоловік знав, на той час з ним вже велись розмови про розлучення. Коли вона завагітніла, то спілкувалася з мамою ОСОБА_6 , яка повідомила, що його дружина також вагітна. Тоді вона і дізналася що ОСОБА_6 одружений. Їй він пояснював, що перебуває в процесі розлучення. Коли вона народила дочку, він забирав їх з пологового будинку. Вони навіть деякий час проживали разом. Батьком ОСОБА_6 не записали, оскільки вона спочатку була у шлюбі, а у нього була своя сім`я. Її чоловік ОСОБА_11 пішов від них коли дочці біло 8 місяців, а офіційно вони розірвали шлюб коли дочці було 8-10 років. ОСОБА_6 сам повідомив Позивачу, що він є її батьком. Він також був присутнім на її весіллі. Він казав, що його родина знає про існування Позивача, що не приховує її як свою дочку. З її чоловіком ОСОБА_7 вона розлучилась за декілька років до одруження її з другим чоловіком, який удочерив обох її дочок. Другий чоловік знав, що ОСОБА_12 - це дочка ОСОБА_6 і не відмовлявся її виховувати. У ОСОБА_6 був важкий характер, вона чекала щоб дочка сама вирішила питання батьківства, якщо хоче мати родинні відносини з батьком.

Як Відповідач ОСОБА_4 пояснила суду, що позовні вимоги визнає. Зауважила, що Узин - місто маленьке і приховати народження позашлюбної дитини там неможливо. Діти не спілкувалися між собою, бо це батько вирішував чи знайомитись дітям чи ні. На дату народження у неї Позивача, її шлюб з ОСОБА_7 не був розірваний, а тому у свідоцтві про народження його як чоловіка було записано батьком. На аліменти позов до ОСОБА_6 вона не подавала, оскільки він не був записаний батьком, а щодо усиновлення ОСОБА_13 не заперечував. Її колишній чоловік ОСОБА_7 знав ОСОБА_6 , спілкувався з ним і знав про її роман з ОСОБА_14 . Всі рідні знали, що вона народила дитину від ОСОБА_6 .

При цьому суд зазначає, що всупереч правилам ч.1 ст.206 ЦПК України Відповідач ОСОБА_4 не подала суду ані заяви по суті, ані окремої письмової заяви, у якій було би зазначено про визнання нею позову.

У судовому засіданні допитана в порядку ст.92 ЦПК України за її згодою у якості свідка третя особа ОСОБА_5 пояснила суду наступне. Про Позивача вона дізналася тільки в ході розгляду даної справи у суді. Відповідачі ОСОБА_15 і ОСОБА_16 - її діти. ОСОБА_6 був її чоловіком з 10.10.1977 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона не знала про існування позашлюбної дочки у її чоловіка, про це він їй не казав. Мати чоловіка також їй нічого про це не говорила. Їй було відомо зі слів чоловіка, що з ОСОБА_17 вони разом працюють. Повідомила, що в перший раз бачить надані Позивачем фото, але там дійсно зображені її чоловік і ОСОБА_12 . Їй не відомо, що її чоловік був на весіллі Позивача.

Як третя особа ОСОБА_5 пояснила, що вважає вимоги Позивача незаконним. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

У судовому засіданні допитаний за клопотанням Позивача у якості свідка ОСОБА_18 пояснив наступне. Він знає Позивача, її маму - ОСОБА_4 та інших учасників справи. З ОСОБА_6 він дружив з 2011 року. Вони разом працювали та бачились кожного дня. Вже 10 років йому відомо, що у нього є позашлюбна дочка. ОСОБА_3 їй допомагав, передавав гроші та продукти. Приблизно 4 роки тому він показав йому ОСОБА_12 як свою дочку здалеку, в центрі міста Узин. Свідок не питав у нього чи знає його родина про неї. Також свідку відомо, що ОСОБА_3 був у неї на весіллі в місті Києві в кафе і показував йому фотографії звідти.

У судовому засіданні допитаний за клопотанням Позивача у якості свідка ОСОБА_19 пояснив наступне. Позивач - його племінниця, а Відповідач ОСОБА_20 його сестра. Відповідачі - це діти, а третя особа - це дружина його покійного товариша - ОСОБА_6 . Вони з ним разом працювали в ТОВ «Каменяр» керуючими, а пізніше на роботу влаштувалася ОСОБА_17 . С початку у них були робочі стосунки, які згодом перейшли в близькі і вони це приховували. Він говорив ОСОБА_6 , що це безвідповідально, оскільки він одружений чоловік, просив його щоб він вирішив питання про подальші їх відносини, на що він сказав, що вже вирішив, але продовжував жити в сім`ї. До ОСОБА_17 він ходив ще до народження ОСОБА_12 . Чи знала про це його сім`я свідку не відомо, вони продовжували спілкуватись по роботі. Після народження ОСОБА_12 він її одразу визнав як дочку. ОСОБА_3 брав у нього машину і возив ОСОБА_17 разом з ОСОБА_12 до лікарні в Боярку. З 2003 року він вже не працював з ОСОБА_6 але вони часто бачились та спілкувалися. Свідок особисто на весіллі у племінниці не був, але йому відомо, що ОСОБА_6 , як її батько, був там присутній.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась Позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис 41, де в графі мати вказана - ОСОБА_4 , батько - ОСОБА_21 (а.с.8).

27.04.2012 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області задоволено заяву ОСОБА_21 , який усиновив малолітню ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з присвоєнням дітям прізвища « ІНФОРМАЦІЯ_11 », а по батькові « ІНФОРМАЦІЯ_11 » (а.с.13).

03.06.2016 року Відповідачем, яка мала на той час прізвище ОСОБА_25 укладено шлюб з ОСОБА_26 , після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_25 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 03.06.2016 року (а.с. 72).

06.12.2019 року Позивачем, яка мала на той час прізвище ОСОБА_28 , укладено шлюб з ОСОБА_29 , після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_29 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06.12.2019 року (а.с.9).

21.05.2021 року Узинською міською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_6 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.05.2021 року (а.с. 16).

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

За своєю суттю встановлення факту родинних відносин можливе у разі, якщо особа, яка дійсно перебуває у родинних відносинах з іншою особою, не може цього довести через певні перешкоди.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч.ч.1-5 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стосовно приєднаних Позивачем до позовної заяви фотографій, на яких зображені як Позивач, так і ОСОБА_6 суд констатує, що вони не містять самі по собі відомостей, із яких можна було би встановити факт батьківства.

Показання свідків сторони Позивача і Відповідача в цілому суперечать одні іншим. У будь якому випадку, такими показаннями можна було би підтвердити факт відношення померлого до Позивача як до дочки, а не сам біологічний, і як наслідок, юридичний факт батьківства, що є принциповим.

У той же час, із тверджень Позивача убачається, що померлий ОСОБА_6 був її батьком, із чого слідує, що його діти - Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають бути її братом і сестрою по батькові.

А тому суд переконаний, що належними, достатніми та допустимими доказами родинних відносин померлого з Позивачем, були би відповідні висновки судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи на предмет кровного споріднення Позивача з Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17.12.2021 року у справі №683/1732/17, доказова цінність такого тесту ДНК переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії.

Проте, незважаючи на роз`яснення головуючого, Позивач, яка сама звернулася з даним позовом, відповідного клопотання суду не заявила. Не заявили такого клопотання суду і Відповідачі.

Факт родинних відносин Позивача з ОСОБА_6 залишився недоведеним. Позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог по суті, судові витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за Позивачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 148, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_20 , третя особа - ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 04.10.2022 року.

СуддяВ. П. Цукуров