Справа № 357/597/22 Головуючий 1 інстанція- Орєхов О.І.
Проваження № 22-ц/824/8081/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 листопада 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення і дій по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення і дій по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними та скасування рішення. Вимоги обгрунтовані тим, що вона мешкає у квартирі АДРЕСА_1 . За заявою власника цієї квартири ОСОБА_2 відповідаче управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради зняв її з реєстрації за місцем проживання. Вважає такі дії незаконними і такими, що порушують її права.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2022 року провадження у справі закрите на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, поскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи.

Скарга мотивована незгодою позивачки із наведеними у клопотанні доводами третьої особи ОСОБА_2 про наявність підстав для закриття провадження у справі. Вважає, що подання позову за місцем знаходження управління правомірне, оскільки спір виник із його діяльності як структурного підрозділу Білоцерківської міської ради. Висновки суду про те, що відповідач не є юридичною особою непереконливі та отримані з неперевірених джерел, а відповідач у поданому відзиві не заперечував, що є стороною у справі. Посилання в ухвалі на те, що позивачка підтримала клопотання про закриття провадження не відповідають дійсності. Вважає, що оскаржувана ухвала порушує її право на справедливий суд, оскільки

- 2 -

суд не проаналізував її доводи, наведені у позовній заяві. Висновки суду про те, що дана справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства є помилковими, що підтверджується постановою Верховного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 755/14304/19.

Відповідач управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що знімаючи з реєстрації позивачку, управління діяло виключно у межах законів України та своєї компетенції, а тому підстави для скасування ухвали відсутні.

Третя особа ОСОБА_2 в особі представника адвоката Каракой Т.В. подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно закрив провадження, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Плискань І.О. подану апеляційну скаргу підтримала, просила задоволити та скасувати оскаржувану ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області як незаконну. Уточнила скаргу, просила направити справу для продовження розгляду.

Відповідач управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області подав заяву, де просив розглядати справу за відсутності його представника.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник адвокат Каракой Т.В. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на електронну адресу адвоката, вказану у відзиві, судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомли, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, судпершої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що даний спір виник із оскарження позивачкою ОСОБА_1 дій управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради як суб`єкта владних повноважень,а тому справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому суд виходив з того, що спір приватноправого характеру, зокрема майновий, відсутній.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, поскільки розглядаючи дану справу, суд допустив порушення правил юрисдикції загальних судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст.125), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів(п.24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України»). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом»

- 3 -

у розумінні п.1 ст.6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Щодо визначення предметної та суб`єктної юрисдикції справи необхідно зазначити таке.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, згідно п.1 ч.1 ст.4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовим є, зокрема, спір в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

За змістом вказаних норм справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти, відповідно, зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта владних повноважень (правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (п.5.7); від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (п.п.28-30); від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (п.п.24-25); від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (п.п.4.8-4.10); від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (п.п. 21-23); від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (п.п.18-20); від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (п.п.16-17); від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (п.п.19-21); від 5 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (п.п.25-27)).

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими на підставі цього закону постановою КМ України № 207 від 02 березня 2016 року.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що спірні правовідносини стосуються її речових прав на чуже майно, а саме права користування квартирою АДРЕСА_1 , що належить третій особі ОСОБА_2 .Позивачка оскаржує правомірність зняття з реєстрації у вказаній квартирі за заявою

- 4 -

власниці ОСОБА_2 без подання заяви самою позивачкою.

В даній справі управління адміністративних послуг Білоцерківської міської радизаконодавчо не уповноважено владно керувати поведінкою іншого суб`єкта ОСОБА_1 , а остання, відповідно, не зобов`язана виконувати вимоги та приписи управління.

Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , а відтак спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Аналогічні висновки про те, що питання реєстрації особи, пов`язане із її майновими правами, зокрема правом користування, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, сформовані у ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.

Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/17, де скасовуючи судові рішення про відмову у відкриття провадження, Велика Палата зазначила, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Зі змісту позову вбачається, що спірні правовідносини стосуються права користування та розпорядження квартирою, зокрема реєстраційних дій, а тому висновки судів, а тому суди дійшли помилкових висновків, що спір у справі є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18, погодившись із висновком апеляційного суду про розгляд справи в порядку цивільного судочинства, Велика Палата вказала, що позовна вимога до органу реєстрації про зняття особи з реєстраційного обліку з огляду на відмову органу, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки стосується прав на квартиру.

Такий же підхід застосвано Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 755/14304/19, предметом у якій було оскарження дій районної адміністрації щодо зняття особи з реєстраційного обліку за місцем проживання, яку розглянуто за правилами цивільного судочинства.

З викладених вище підстав висноки суду про юрисдикцію адміністративного суду щодо розгляду даної справи є помилковими.

В той же час колегія суддів вважає, що помилковість висновків суду не призвела до неправильного вирішення спору і на правовий результат щодо закриття провадження не вплинула, з огляду на таке.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, абооспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес позивача з боку відповідача, до якого власне і пред`являються позовні вимоги, і який, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необгрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

- 5 -

Згідно з положеннями ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем в цивільному процесі можуть бути як фізичні так і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що підприємство, установа, організація, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати сторонами у цивільному процесі. Відповідно, справи за позовами, у яких відповідачем зазначено особу, що не має цивільної процесуальної дієздатності, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З наявного у справі положення про управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради вбачається, що управління не є юридичною особою, а є самостійним структурним підрозділом міської ради (а.с.87-92).

Отже, управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради не зареєстроване у встановленому законодавством порядку як юридична особа, а тому не має цивільної процесуальної дієздатності та не може бути відповідачем у цивільному процесі, що виключає можливість розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 676/5955/18-ц, де залишаючи без змін судове рішення про закриття провадження у справі, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення районного суду та закриття провадження у справі, так як позивачемпред'явлено позов до філії підприємства, яке не є юридичною особою, а, отже, не наділене цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі. При цьому апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, передбаченихЦПК України, був позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача.

Такі ж висновки виладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 676/4741/16-ц та від 12 лютого 2020 року у справі № 214/419/18, де Верховний Суд вказав про правильність закриття провадження справах із відповідачами, які не є юридичними особами.

За положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2022 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав закриття провадження у справі

Доводи апеляційної скарги про можливість ухвалення нового рішення необгрунтовані з викладених вище підстав.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції не розглядав справу по суті, що в принципі унеможливлює ухвалення судом рішення.

- 6 -

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2022 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині УхвалуБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: