н/п 2/490/794/2022 Справа № 490/7322/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.09.2022 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Савенко Є.В., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів -
В С Т А Н О В И В :
15 вересня 2021 року Позивач звернувся до суду із заявою в якій просив стягнути з Відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 24 725,00 грн.

В обґрунтування вимог Позивач посилається на те, що рішенням суду з останнього було стягнуто на користь Відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 33 % від усіх видів його доходу щомісяця, починаючи з 27.01.2015 року та до досягнення дітьми повноліття.
Зазначає, що з метою виконання вказаного рішення суду у травні 2018 року було відкрито виконавче провадження за № 56457974 про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 33 % від усіх видів його доходу щомісяця з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_1 їхня спільна з Відповідачем дитина ОСОБА_3 досягла повноліття, що спричинило зміну суттєвої обставин, яка визначала розмір аліментів на момент постановлення судового рішення про стягнення аліментів у 2015 році.
Проте, оскільки Відповідачем, яка є Стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, не було повідомлено органи державної виконавчої служби про необхідність припинення стягнення аліментів на повнолітню дитину, остання продовжувала отримувати аліменти за відсутності на те правової підстави. Обов`язок останнього сплачувати аліменти припинився з моменту досягнення дитиною повноліття.
В зв`язку з тм, що державним виконавцем не було припинено стягнення аліментів на старшу дитину ОСОБА_3 , у позивача виникла переплата по аліментах за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 24 725 грн. Вкзааний розрахунок здійснено відповідно до інформації, наданої установами, в яких позивач отримує доходи ГУ ПФУ у Миколаївській області та ВЧ НОМЕР_1 .
При цьому, обставини щодо обгрунтованості зміни розміру аліментів, які були визначені судовим рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва по справі № 490/474/21.
В обгрунтування позову посилалися на положення ст. 183 СК України та ст. 1212 ЦК України.
20 грудня 2021 року представником відповідача адвокатом Луговенко К.С. надано відзив на позов, в якому проти задволення позову заперечували. Зазначили, що обов`язок перераховувати частку аліментів у зв`язку з досягненням одним з дітей повноліття покладено на державного ивконавця згідно ЗУ "Про виконавче провадження", отже відповідачка, як стягувач у виконавчому провадженні, жодних неправомірних чи недобросовісних дій щодо безпідставного отримання аліментів не вчиняла. Сам боржник увесь час користувався професійною правовою допомогою та не був обмежений у реалізації своїх прав. Також зазначили, що отримані Відповідачкою кошти спрямовані на потреби другої спільної з Позивачем дитини, яка наразі є неповнолітньою, у позивача існує заборгованість зі сплати аліментів на її утримання, отже позивач не позбавлений права звернутися до державного виконавця для проведення відповідного перерахунку та взаємозаліку. Отже отримані нею аліменти не є безпідставними та не підлягають стягненню. Крім іншого Відповідачка зазначила, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, що здійснений державним виконавцем у виконавчому провадженні № 56457974 є необгрунтований та не може бути прийнятий судом до уваги. Також посилаються на положення п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України щодо неможлиовсті повернення аліментів як безпідставно набутих коштів.
Ухвалою суду від 20.12.2021 року про забезпечення доказів витребувано у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 56457974. 18.01.2022 на виконання вимог ухвали суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 56457974.
Ухвалою суду від 11.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі.
Позивач та його представник до судового засідання не з`явились. Представник Позивача надала заяву, в якій просила суд провести судовий розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримала та позов просила задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та її представник надали суду заяву, в якій просили провести судовий розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити у позові в повному обсязі.
Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, дослідивши матеріали виконавчого провадження, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2015 року по справі № 490/688/15-ц з Позивача на користь Відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 33 % від усіх видів доходу щомісяця, починаючи з 27.01.2015 року до досягнення дітьми повноліття. Згідно вказаного вище рішення 17.04.2015 року був виданий виконавчий лист за № 490/688/15-ц.

На підставі зазначеного виконавчого документу у Центральному відділі державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області 23.05.2018 року було відкрито виконавче провадження за № 56457974 про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 33 % від усіх видів доходу щомісяця з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

14.08.2020 року старша дитина сторін ОСОБА_3 досягла повноліття, ВДВС продовжувалося виконання вказаного виконавчого листа у розмірі 33% від доходу позивачав межах ВП № 56457974.

Представником боржника ОСОБА_1 , адвокатом Мотельчук Ю.І. 21.01.2021 році до Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві була направлена заява про припинення стягнення аліментів на повнолітню особу ОСОБА_3 , та відповідно зменшення розміру стягуваних аліментів, що визначений рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2015 року по справі № 490/688/15-ц.
22.01.2021 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС направлено лист за місцем роботи боржника ВЧ НОМЕР_1 , в якому зазначено, що у зв`язку з досягненням ОСОБА_3 повноліття слід утримувати з доходів боржника 16,5 % щомісячно і до повноліття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 року по справі № 490/474/21 було змінено розмір аліментів, що визначений рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2015 року по справі № 490/688/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

За вказаним судовим рішенням, розмір аліментів, що підлягає стягненню становить від усіх видів доходу щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Цим же судовим рішенням було відкликано з виконання виконавчий лист по справі № 490/688/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 33% від усіх видів доходу щомісячно на утримання неповнолітніх дітей до досягнення дітьми повноліття.
Як вбачається з вказаного судового рішення, ОСОБА_1 звернувся до суду 21 січня 2021 року з позовом , в якій він просить звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі рішення суду від 17.04.2015 року по справі № 490/688/15-ц в зв`язку з досягненням нею повноліття, а також зменшити розмір аліментів до частини від усіх видів його доходу на утримання однієї неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вбачається з мотивувальної частини рішення суду, судом розглянутио лише вимогу про зміну розміру аліментів та судом встанволено про зміну суттєвих обставин, що визначають розмір аліменітв, стягнутих вже рішенням суду, з врахуванням досягнення ОСОБА_3 повноліття. Жодного висновку про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 - до набуття цим рішенням суду законної сили, судом не зроблено.
Вказане рішення суду позивачем не оскаржувалося.
Вказане рішення подане представником боржника до ВДВС 26.04.2021 року.
Постановою від 11.05.2021 головного державного виконавця Центрального ВДВС закінчено виконавче провадження № 56457974, на підставі рішення суду № 490/474/21 .Зазначено про відсутність заборгованості по аліментах.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 , за виконавчим документом № 490/668/15-ц від 17.04.2015 р., складеного державним виконавцем Центрального ВДВС( за місцем отримання доходів боржника- ВЧ НОМЕР_1 ), сукупний розмір заборгованості за пеірод з вересня 2020 року по грудень 2020 року становить мінус 9304 грн, ще надлишкові 24 грн були стягнуті в січні 2021 року.
Як слідує з вказаного розрахунку, переплата виникла в зв`язку зі стягненням за вказані 4 місяці 33% від доходів боржника, тоді як розмір аліментів , визначений у виконавчому документі становить 16,5%.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 , за виконавчим документом № 490/668/15-ц від 17.04.2015 р., складеного державним виконавцем Центрального ВДВС, сукупний розмір заборгованості за пеірод з вересня 2020 року по квітень 2021 року ( за іншим місцем отримання доходів боржника ГУ ПФУ в Миколаївській області) становить мінус 15 397 грн. Як слідує з вказаного розрахунку, переплата виникла в зв`язку зі стягненням за вказані 8 місяців 33% від доходів боржника, тоді як розмір аліментів , визначений у виконавчому документі становить 16,5%. .
Отже матеріалами справи встановлено, що сума переплати аліментів, які Позивач сплатив на користь Відповідача за період з серпня 2020 року по квітень 2021 року становить 24 725,00 грн.
Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів закон покладає на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Правові засади діяльності державної виконавчої служби визначені Законом України „Про державну виконавчу службу".
Умови та порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачає Закон України „Про виконавче провадження".
Відповідно до норм ст 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.2,3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Відповідно до ч.1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.
Положення п.7 ч.2 ст.16 ЦК України передбачає можливість захисту інтересу через припинення правовідношення, тобто звільнення особи, що вимагає припинення правовідношення від обов`язків, що входять до змісту цього правовідношення.
Так, згідно з рішенням суду від 17.04.2015 року у справі №490/688/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів , у останнього виник обов`язків щодо сплати аліментів на утримання двох дітей у розмірі 335 від усіх видів заробітку)доходу) до повноліття дітей. За такого, його обов`язок щодо сплати аліментів на утримання старшої доньки ОСОБА_3 мав бути припинений з моменту досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Натомість, порядок стягнення аліментів після досягнення повноліття найстаршою дитиною , якщо ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, - чітко визначений положеннями ст. 183 СК України та ЗУ «Про виконавче провадження».
Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 24 725 грн на підставі статті 1212 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) зроблено такі правові висновки щодо застосування статті 1212 ЦК України. Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Згідно з статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
ЇЇ тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Будь - яких доказів на підтвердження недобросовісності відповідача позивачем суду не надано.
Доказів звернення у встанволеному законом порядку зі скаргами на дії державного виокнавця, який своєчасно не виокнав свій обов`язок, прямо встанволений законом, позивачем суду не надано.
Більш того, вказані грошові кошти були набуті у період з вересня 2020 по квітень 2021 як аліменти на утримання дитини на виконання рішення суду № 490/688/15-ц від 17.04.2015 року, натомість рішенням суду у справі № 490/474/21 від 01.03.2021 року у справі за позовом самого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів змінено розмір аліментів , ятгнених рішенням центрального районного суду м.Миколаєва від 17.04.2015 до частини всіх видів ддоходу боржника, пояинаючи з дня набрання рішенням суду законної сили ( тобто з 02.04.2021 року) і з саме з цієї дати відкликано виконавчий лист № 490/688/15-ц.

Отже, оскільки вказані кошти отримані відповідачем не безпідставно та за відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття їх ОСОБА_2 - відсутні правові підстави для стягнення їх з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 як безпідставно набутих,оскільки вони не підлягають поверненню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 382/1728/18 (провадження № 61-9514св19).
Доводи відповідачки щодо необгрунтованості сум, що зазначені у розрахунку заборгованості, який здійснено державним виконавцем , суд не приймає до уваги як помилкові.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року застосовується судом як джерело права, принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominenv. Finland) від 01 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати на користь позивача відшкодуванню не підлягаюьть.
Керуючись ст.ст.76 -82, 141, ст. 263-265, ст. ст.354 - 355 ЦПК України суд, -
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено учасником справи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.10.2022
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя О.А.Гуденко