Дата документу 27.10.2022 Справа № 331/6331/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/6331/21Головуючий у 1-й інстанції Скользнєва Н.Г. Повний текст рішення складено 05.08.2022 року.
Пр. № 22-ц/807/1920/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною без діяльністю органу досудового розслідування

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с. 1-9), в якому просила стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь на відшкодування моральної шкоди 70000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що за повідомленням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження № 0002125 (далі - кримінальне провадження), відомості про яке внесені 22 вересня 2018 року до ЄРДР, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України. Оскільки протягом двох місяців з моменту вчинення кримінального правопорушення слідчим не було здійснено необхідних, першочергових слідчих дій по збиранню та фіксації доказів, позивачка 6 грудня 2018 року звернулася до Запорізької місцевої прокуратури № 1 з клопотанням про проведення слідчих (розшукових дій під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження. Клопотання було задоволено, проте слідчі ( розшукові) дії проведені слідчим не були. Протягом 13 місяців слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області не розслідував належним чином кримінальне провадження, а процесуальний керівник Запорізької місцевої прокуратури № 1 належним чином не здійснював процесуальне керівництво з розслідування. На час звернення до суду із позовом підозра не вручена та обвинувальний акт не спрямований до суду, а кримінальне провадження закрито.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого від 23 вересня 2019 року про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді від 24 січня 2020 року постанову слідчого від 23 вересня 2019 року про закриття кримінального провадження було скасовано.

Постановою слідчого від 30 березня 2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Посилаючись на те, що ані слідчим СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, ані прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 не було вжито заходів для розслідування кримінального справи, через систематичну бездіяльність посадових осіб, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдана моральна шкода, яка полягає в глибоких та довготривалих моральних стражданнях, пов`язаних з незахищеністю від свавілля, неефективним досудовим розслідуванням, покриванням слідчим протиправних дій винної особи. Позивачка, як потерпіла від злочину особа, тривалий час не може отримати справедливого захисту своїх порушених прав, вимушена постійно звертатися до суду, щоб зобов`язати слідчих виконувати свої посадові обов`язки, внаслідок чого змінився її звичайний уклад життя, вона втратила почуття захищеності, віри в справедливість, моральну шкоду позивачка оцінює в 70000,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Скользнєву Н.Г. (т.с. 1 а.с. 56). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 57-58) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2022 року (т.с. 1 а.с. 225-229) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 234-238) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кримську О.М. та Маловічко С.В. (т.с. 1 а.с. 243).

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Кримську О.М. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 2 а.с. 2-3).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача у цій справі відкрито 23 вересня 2022 року (т.с. 2 а.с. 4), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 5).

Оскільки, в силу вимог ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу (ст. 368 ч. 3 ЦПК України).

В силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок ціни позову: з 01.01.2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 2481,00 грн. * 100= 248100,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому розмірі, є майновою вимогою.

Апеляційним судом встановлено, що ціна позову у цій справі складає: 70000,00 грн. (т.с. 1 а.с. 1).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 2 а.с. 30-31).

Ухвалою апеляційного суджу (а.с. 32) у задоволенні клопотання позивача про розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням учасників цієї справи (т.с. 2 а.с. 29) відмовлено.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Запорізькій області подало апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 2 а.с. 1727).

Інші учасники цієї справи не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 12 -13,259, 263-265 ЦПК України та виходив із відсутності підстав для задоволення останнього.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що за повідомленням ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження № 0002125 ( далі кримінальне провадження), відомості про яке внесені 22 вересня 2018 року до ЄРДР, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, що підтверджується Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань ( далі Витяг)(т.с. 1 а.с.11).

З фабули, що міститься у Витязі вбачається, що 22.09.2018 до Олександрівського ВП звернулась ОСОБА_2 , яка повідомила, що 22.09.2018 р., приблизно 08.30 годин, на території приватного подвір`я за адресою : АДРЕСА_1 , на почві виниклого конфлікту, її сусід ОСОБА_3 спричинив їй та її матері ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Органом досудового розслідування визначено: Олександрівське відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі СВ Олександрівського ВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області); слідчі: Нікішина О.М., Смирнов М.В.; прокурори: Куропата І.А., Жулай Г.С.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2018 року клопотання ОСОБА_1 задоволено ; призначено у кримінальному провадженні № 0002125 , відомості про яке внесені 22 вересня 2018 року до ЄРДР, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, судову медичну експертизу ОСОБА_1 (т.с.1 а.с.36).

Постановою слідчого СВ Олександрівського ВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області від 23 вересня 2019 року кримінальне провадження № 0002125 , відомості про яке внесені 22 вересня 2018 року до ЄРДР, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено ; постанову слідчого СВ Олександрівського ВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області від 23 вересня 2019 про закриття кримінального провадження № 0002125 , відомості про яке внесені 22 вересня 2018 року до ЄРДР, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України , скасовано, матеріали справи направлені прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 для поновлення досудового розслідування (т.с.1 а.с.23-24).

Постановою слідчого СВ Олександрівського ВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області від 30 березня 2020 року кримінальне провадження № 0002125 , відомості про яке внесені 22 вересня 2018 року до ЄРДР, за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування (т.с. 1 а.с.38).

Як в позові, так і в суді першої інстанції позивачка вказувала на те, що майже 13 місяців слідчий СВ Олександрівського ВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області не розслідував належним чином кримінальне провадження, в процесуальний керівник Запорізької місцевої прокуратури № 1 належним чином не здійснював процесуальне керівництво з розслідування. Таким чином,як зазначає позивачка, особа, яка спричинила тілесні ушкодження позивачці та ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , продовжила свою злочинну діяльність, і такій поведінці сприяла безкарність та відсутність застосування заходів забезпечення кримінального провадження, його тривалість поза межами розумних строків та неефективність у зв`язку із бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури. Позивачка постійно живе в страху за своє життя та здоров`я, оскільки ОСОБА_3 висловлює погрози в її бік.

При вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Суд першої інстанції правильно встановив, що свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовувала бездіяльністю слідчого, прокурора, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого з огляду на їх скасування слідчими суддями.

Однак, суд першої інстанції правильно зазначав, що вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог позивача у цій справі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Ч. 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг та клопотань ОСОБА_1 на постанови слідчого, його бездіяльність, свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_1 , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй слідчими, прокурорами моральної шкоди, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правові підстави для застосування норм ст. ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, у цій справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи її позовної заяви у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, викладену в її позові, вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім цього, встановлено, що позивач ОСОБА_1 в силу вимог закону була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 27.10.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.