Провадження № 2/201/1065/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі:

представника відповідача Крапівцевої О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про захист права приватної власності,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26 листопада 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про захист права приватної власності.

В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який мав рахунок в АТ КБ «Приватбанк» на який здійснювалося зарахування пенсії. Позивач зазначає, що на рахунку відкритому ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» перебуває пенсія в сумі 16 972,51 грн. на звернення позивача до банку щодо видачі вказаних коштів була отримана відмова з посиланням на те, що грошові кошти з рахунків померлих клієнтів можуть бути виплачені спадкоємцям на підставі документів, що підтверджують отримання спадщини або відповідного рішення суду. Діями відповідачів позивачу було завдано моральної шкоду яку вона просить стягну на її користь в розмір 45 353,10 грн. з кожного відповідача (а.с.1-23, 130-133).

05 січня 2022 року представником АТ КБ «Приватбанк» надано відзив на позовну заяву, в якій просили відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки кошти з рахунків померлих можливо отримати лише в порядок та спосіб, визначений законодавством, шляхом отримання спадщини спадкоємцями померлого вкладника (а.с. 81-86).

В наданій відповіді на відзив АТ КБ «Приватбанк» позивач наполягала на обставинах викладених в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні (а.с. 104-107).

19 квітня 2022 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відзив на позовну заяву, в якій остання вважала позовні вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності (а.с. 113-115).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 25 листопада 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.67-68).

Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про захист права приватної власності (а.с. 69-70).

14 липня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 176-177).

Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Позивач в судове засідання не з`явилася, 02 грудня 2021 року надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с. 73)

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі , вважаючи їх безпідставними.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв клопотань про відкладення суду надано не було.

Фактичні обставини встановленні судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 30).

Відповідно до довідки № 020826 про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/ будинку осіб за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 -чоловік, ОСОБА_1 уповноважений власник (а.с. 31).

16 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до сервісного центру № 2 Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, стосовно не зарахування на поточний рахунок померлого ОСОБА_2 відкритого в АТ КБ «Приватбанк» суми пенсії за липень 2021 рік (а.с. 35).

Того ж дня позивач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з заявою стосовно не зарахування на поточний рахунок померлого ОСОБА_2 суми пенсії за липень 2021 рік яка повинна виплачуватися 22 липня 2021 року (а.с. 36).

26 липня 2021 року заступником начальника відділу розгляду звернень Головного управління Пенсійного фонду України надано відповідь на звернення позивача, в якому роз`яснено, що сума пенсії ОСОБА_2 за липень 2021 рік уже перерахована на рахунок відкритий в установі банку (а.с. 37).

29 липня 2021 року позивач звернулася до Начальника Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області стосовно виплати їй недоотриманої пенсії після померлого чоловіка за квітень, травень, червень 2021 рік (а.с. 39).

11 серпня 2021 року на звернення позивача заступником начальника відділу розгляду звернень Головного ПФУ в Дніпропетровській області надано відповідь (а.с. 40).

В подальшому Пенсійним фондом неодноразово було надано відповіді на звернення позивача та роз`яснено порядок отримання пенсії після померлого чоловіка (а.с.41-42, 44-45,48,62,63)

06 травня 2022 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності після смерті ОСОБА_2 на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 134) та свідоцтво про право на спадщину за законом яке складається з права власності на Ѕ частку грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 135).

Відповідно до наданої виписки по рахунку ОСОБА_1 06 травня 2022 року, останній було перераховано як спадкоємцю 16 972,51 грн. (а.с. 136).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. При цьому, спосіб захисту повинен бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 18 Порядку сума пенсії, що належала одержувачу і не була зарахована на поточний рахунок у зв`язку з його смертю, виплачується згідно зі статтею 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до пункту 9 Порядку між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. У разі відкриття поточного рахунка за зверненням органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення одержувач повинен укласти договір банківського рахунка із зазначеним у заяві уповноваженим банком.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 ЦК України.

Відповідно до частин 1 , 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина 2 статті 1068 ЦК України).

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дата валютування - це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.39 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що списання примусове - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, які є власністю останнього, поза межами договору між банком і клієнтом; будь-яке рішення, прийняте судом відносно володільця рахунку або його спадкоємців, яке б зобов`язувало банк здійснити списання коштів з особового рахунку, відсутнє.

Отже кошти, після зарахування на рахунок ОСОБА_2 , стали його власністю, втратили свій цільовий статус пенсії, та набули статус вкладу. При цьому перерахування (видача) вкладу можливе лише в порядок та спосіб, визначений законодавством, шляхом отримання спадщини спадкоємцями померлого вкладника.

Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (ч.1 ст. 1227 ЦК України).

Так, в травні 2022 року позивач отримавши свідоцтво про право на спадщину звернулася до АТ КБ «Приватбанк» та отримала пенсію після смерті свого чоловіка в розмірі 16 972,51 грн, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 . Отже відмова банку у виплаті коштів з рахунку померлого чоловіка позивача була цілком обґрунтованою, банк діяв відповідно до діючого законодавства, а тому посилання позивача на незаконність дій відповідачів є безпідставною та необґрунтованою.

Таким чином, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно стягнення коштів та визнання незаконними дії та бездіяльність відповідачів не доведеними та необґрунтованим, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити повністю.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпції щодо фактів.

Тобто, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що позивачем всупереч вищевказаним нормам цивільного процесуального права, належним чином не доведені факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останніх в її заподіянні, суд, погоджуючись із запереченнями представників відповідачів, викладених в наданих відзивах, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про захист права приватної власності відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10 жовтня 2022 року

Суддя С.О. Демидова