РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/718/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/445/22

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушенням.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3, приблизно о 16 год. 45 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Рівне-Млинів-Берестечко-Буськ-Перемишляни зі сторони села Пляшева Радивилівського району Рівненської області в напрямку міста Берестечко Горохівського району поблизу села Пляшева, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на ОСОБА_3 , яка померла на місці ДТП.

У прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення відповідачем пункту 12.3 Правил дорожнього руху України; в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 21.10.2014 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання - п`ять років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки. На підставі ст.1 п. «є» Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання.

ОСОБА_2 перебуває на волі після скоєного, веде спокійне життя, а позивач втратив здорову, гарну і розумну дитину, яку ніхто вже не поверне. Позивач вказує, що до кінця своїх днів змушений жити з цим горем, втратив почуття спокою, відчуває постійний душевний біль, стривоженість та дратівливість. Після загибелі доньки значно погіршився стан здоров`я і через постійне нервове переживання, почав зловживати алкогольними напоями, що також негативно спливає на відносини в сім`ї. Внаслідок заподіяння смерті дочки ОСОБА_3 страждає не лише він, а також та близькі. При останньому спілкуванні з відповідачем, він сказав, що ніякої моральної шкоди йому не заподіяв.

Просить стягнути з відповідача завдану моральну (немайнову) шкоду, яку він оцінює в 500000 гривень. Також просить стягнути понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної (немайнової) шкоди 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 20 копійок сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд обмежився доводами сторони позивача, не перевірив підставність такого звернення до суду та обмежив ОСОБА_2 у праві довести обставини, які мають значення для справи, що свідчить про прихильність суду до сторони Позивача та проведення судового розгляду неповно та упереджено.

Вказує, що брав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та щоразу, при наявності поважних причин, надавав обґрунтування неможливості прибути у судове засідання.

Стверджує, що ОСОБА_1 не було визнано потерпілим в межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 .

Також позивач не надав підтвердження близьких відносин з померлою, доказів страждань, а також тих обставин, на які посилався ОСОБА_1 у позовній заяві.

Просить рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився і поважних причин неявки не повідомив.

Його представник адвокат Лавренчук О.В. також не з`явився в судове засідання, оскільки обрав участь в судовому засіданні в іншій справі в іншому суді за місцем свого проживання, яка була призначена до розгляду значно пізніше цієї справи. Засобами відеоконферецзв`язку скористатись не намагався, тому таку неявку колегія суддів розцінює, як неповажну.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним за ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та встановлено іспитовий строк - три роки і покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції та повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. На підставі п «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання. Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області набрав законної сили 21.11.2014 року.

Вироком суду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 біля 16 год. 47 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем Mazda 626 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Рівне-Млинів-Берестечко-Буськ-Перемишляни зі сторони с. Пляшева Радивилівського району Рівненської області у напрямку м. Берестечко Горохівського району Волинської області на 84 км + 540 метрів вказаної автодороги поблизу с. Пляшева Радивилівського району Рівненської області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка рухалась в попутному напрямку по смузі вказаного транспортного засобу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження: закриту травму шиї у вигляді повного поперечного розриву поздовжньої зв`язки на рівні міжхребцевого диска, між тілами 1-го і 2-го хребців з крововиливами над і під оболонки та в речовину спинного мозку, закриту черепно-мозкову травму у вигляді крововиливу в м`які покрови голови, під оболонки та в речовину головного мозку, рани, садна, синці голови, тулуба та кінцівок. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 померла на місці пригоди. В прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення відповідачем пункту 12.3 Правил дорожнього руху України в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. (а.с.44-45)

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Пляшевською сільською радою Радивилівського району Рівненської області, актовий запис №05 від 22.03.2014 року (а.с.47)

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтями 1166, 1167 ЦК України (відповідальність за завдану майнову та моральну шкоду) передбачено загальне правило, згідно з яким відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

В свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком вказано ОСОБА_1 . (а.с.46)

Таким чином доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача статусу потерпілого у кримінальному провадженні не спростовують його права на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, якої завдано смертю його дочки, що настала внаслідок ДТП з вини відповідача.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач безповоротно втратив дочку, переніс страждання, пов`язані з її смертю та похованням, і продовжує нести ці душевні страждання, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, а також враховуючи дані про особу відповідача, його майновий стан, враховуючи, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, слід покласти на відповідача обов`язок відшкодувати заподіяну моральну шкоду.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для них настали, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначання розміру моральної шкоди в розмірі 250000 грн.

Колегія суддів зауважує, що життя або здоров`я людини не підлягають грошовій або майновій оцінці. Неможливо встановити "вартість" травми, визначити "ціну" здоров`я. Так само неможливо виразити у конкретній грошовій сумі перенесені моральні переживання, його моральні страждання, що супроводжувались у зв`язку зі смертю доньки.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими фактичними обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищезазначене,колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин,застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2022 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.