СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/51/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 рокуСвятошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Шум Л.М.,

за участю секретаря судового засідання: Лешко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни про визнання протиправними дій та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни про визнання протиправними дій та скасування постанов.

В обґрунтування скарги представником скаржниці зазначено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2018 року її зобов`язано усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначивши такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з синами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території фактичного проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , при умові бажання та здоров`я дітей: у період з 11-00год. неділі до 15-00 год. середи, у відсутності матері; 01 січня з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (02 січня), у відсутності матері; 31 січня з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (01 лютого), у відсутності матері; 09 лютого з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (10 лютого), у відсутності матері; 14 травня з 11-00 год. до 11-00 год. наступного дня (15 травня), у відсутності матері; 22 жовтня неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проводять з матір`ю.

27 квітня 2021 року скаржниця засобами поштового зв`язку отримала постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни від 04.03.2021 року про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн. за невиконання вказаного судового рішення без поважних причин.

Представник скаржниці вважає, що вищевказаними діями та рішеннями державного виконавця органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення було порушено її права та свободи з огляду на те, що постанова прийнята без з`ясування причин невиконання судового рішення та наявності/відсутності самого факту невиконання судового рішення. З огляду на викладене, просила: визнати дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни щодо прийняття рішення та винесення постанови про накладення штрафу від 04.03.2021 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 759/17920/17, виданого Святошинським районним судом міста Києва, неправомірними; зобов`язати начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанову головного державного виконавця Міщенко Лариси Миколаївни про накладення штрафу від 04.03.2021 року у виконавчому провадженні № 63560734 на ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник скаржниці вимоги скарги підтримала, просила задовольнити.

Представник стягувача проти задоволення скарги заперечував, просив суд закрити провадження по справі та направити справу для розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва, оскільки у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва знаходилася аналогічна справа №640/6192/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування постанов про накладення штрафу від 20.01.2022 року та від 27.01.2022 року в межах виконавчого провадження №63560734, якою повністю задоволено позов ОСОБА_1 .

Інші особи до суду не з`явились, жодних заяв/клопотань до суду не направляли, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши сторін, розглянувши скаргу та матеріали, додані до неї суд дійшов таких висновків.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2018 року її зобов`язано усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначивши такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з синами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території фактичного проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , при умові бажання та здоров`я дітей: у період з 11-00год. неділі до 15-00 год. середи, у відсутності матері; 01 січня з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (02 січня), у відсутності матері; 31 січня з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (01 лютого), у відсутності матері; 09 лютого з 15-00 год. до 11-00 год. наступного дня (10 лютого), у відсутності матері; 14 травня з 11-00 год. до 11-00 год. наступного дня (15 травня), у відсутності матері; 22 жовтня неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проводять з матір`ю, а також, стягнуто судові витрати.

Згідно з постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни від 04.03.2021, за невиконання вказаного судового рішення без поважних причин, постановлено накласти на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» .

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» № 3 від 12.10.2010 року з наступними змінами та доповненнями, судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання. Відповідно Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У такому випадку рішення, дії посадових осіб органів державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч.1 ст.256 ЦПК, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п.1 ч.1 ст.255 цього кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставинах провадження по скарзі підлягає закриттю.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 256 ЦПК України, 3, 17, ч. 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни про визнання протиправними дій та скасування постанов - закрити.

Роз`яснити, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Святошинський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Суддя : Л.М. Шум