Номер провадження: 22-ц/813/6681/22
Справа № 522/8353/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 14.05.2021 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги в частині стягнення аліментів мотивовані тим, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин неповнолітні діти сторін знаходяться виключно на утриманні ОСОБА_1 , а відповідач припинив здійснювати їх утримання та брати участь у їх вихованні. Вказує, що ОСОБА_3 навчається в гімназії №1, вивчає англійську, китайську та французьку мови, займається в колективі класного танцю «Фуете», що обходиться приблизно у 7300 грн., ОСОБА_4 навчається в ЗОСШ №68, вивчає англійську мову, займається черлідінгом, малюванням, що в сумі становить приблизно 3700 на місяць. ОСОБА_5 навчається в ЗОСШ №68, навчається в музичній школі (клас флейта), займається черлідінгом, займається малюванням та англійською мовою, витрати на заняття ОСОБА_6 становлять приблизно 3390 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.01.2022 року, на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 14.05.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 01 березня 2022 року ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року, відповідно до якої останній просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року по справі № 522/8353/21 скасувати повністю і ухвалити нове рішення, згідно з яким встановити спосіб стягненння аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 04 березня 2022 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року, відповідно до якої остання просила рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року по справі № 522/8353/21 скасувати повністю і ухвалити нове рішення, згідно з яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, а саме: Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтво про народження (повторно) серія НОМЕР_3 , актовий запис № 364 від 25.09.2008 р., місце реєстрації: Перший Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції; орган державної реєстрації актів цивільного стану, що видав свідоцтво: Малиновський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) дата видачі: 03.12.2020 р.; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 , актовий запис № 122 від 24.03.2010 р., місце реєстрації: Перший Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції; державний орган, що видав свідоцтво: Перший Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, дата видачі: 24.03.2010 р.; - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 , актовий запис № 1645 від 22.02.2013 р., місце держаної реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції; орган державної реєстрації актів цивільного стану, що видав свідоцтво: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, дата видачі: 20.02.2013 р., - 50 відсотків заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 14.05.2021 року (дата подання позову) і до повноліття дітей.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт ОСОБА_2 посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, судом під час розгляду справи було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, в силу чого є обмеженим в трудовій діяльності.

Крім того, відповідач є фізичною особою-підприємцем та підприємницьку діяльність здійснює власними силами та на власний ризик. Карантин у зв`язку з коронавірусом паралізував його ділову активність та діяльність партнерів по бізнесу.

Наразі дохід відповідача є нерегулярним, навідь бувають часи, коли доходу зовсім немає, а отже відповідач не взмозі сплачувати частину від свого доходу.

Апелянт ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, судом під час розгляду справи було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не було досліджено за які саме місяці було здійснено оплату житлово-комунальних послуг і чи була заборгованість за дані послуги. Відповідач та його представник взагалі не надали жодних вичерпних доказів, які б свідчили про добропорядність Відповідача по сплаті житлово-комунальних послуг за 2021 рік. Після ухвалення рішення судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 надійшла квитанція, відповідно до якої станом на 03.02.2022 року є заборгованість по сплаті УБПТ (житлово-комунальні послуги) в сумі 22 989, 16 грн., а загальна сума заборгованості за житлово-комунальні послуг становить 23 980, 38 грн.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_2 продовжує в 2021 році здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 , не відповідають дійсним обставинам справи в зв`язку з тим, що докази у справі достатньо поверхово були досліджені і суд першої інстанції не намагався вникнути в фактичні обставини справи, що, в свою чергу, призвело до винесення необ`єктивного судового рішення, яким було суттєво порушено права дітей на аліменти.

Суд першої інстанції посилаючись на необхідність встановлення матеріального стану Відповідача зазначив, що так як між сторонами існує спір щодо поділу майна подружжя, враховувати наявність рухомого та нерухомого майна у сторони не вбачається можливим.

Предметом розгляду справи про поділ майна подружжя є 10 об`єктів нерухомості і 5 транспортних засобів. ОСОБА_2 в рамках даної справи про поділ спільної сумісної власності подружжя заявляє зустрічну позовну заявою з вимогами про визнання всього майна його особистою приватною власністю. Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по аліментах, завідомо діяв лише в інтересах Відповідача. Оскільки, навіть при поділі майна подружжя з урахуванням презумпції спільної сумісної власності в ОСОБА_2 залишається половина всього майна, а відтак встановлення майнового стану платника аліментів було і є можливим. Таким чином, це є додатковим підтвердженням невідповідності висновків суду обставинам справи і необхідності скасування рішення.

З 14 травня 2021 року ОСОБА_7 проживала і знаходилася на повному забезпеченні лише ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не приймав жодної участі в забезпеченні необхідного рівня для дітей. ОСОБА_1 надала до суду всі копії квитанцій по сплаті за продукти харчування, за навчання всіх дітей і детальний підрахунок скільки було витрачено на забезпечення ним належного рівня життя.

ОСОБА_2 не надав жодних доказів, які б підтвердили те, що він утримував дітей і ОСОБА_8 , в тому числі в 2021 році. Крім цього квитанції, які були надані Відповідачем, датовані ще 2020 роком і повинні були бути критично оцінені судом першої інстанції.

Попри відсутність жодних доказів, які б підтвердили належне забезпечення та утримання ОСОБА_7 її батьком ОСОБА_2 з 14.05.2021 року по 01.01.2022 року суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що аліменти на утримання ОСОБА_7 необхідно стягнути з 01.01.2022 року. Це в свою чергу додатково свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи і як результат призвело до винесення необ`єктивного судового рішення, яким було суттєво порушено права ОСОБА_7 на аліменти, позбавивши її права на аліменти з 14.05.2021 року.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права апелянт зазначає наступне.

30 серпня 2021 року в судовому засіданні представник відповідача у справі звернулася з зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов до висновку про неможливість спільного розгляду даних позовів, та 30 серпня 2021 року постановив ухвалу у справі № 522/8353/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів про повернення зустрічної позовної заяви, оскільки справа про стягнення аліментів потребує швидкого та пріоритетного її розгляду. 15 вересня 2021 року представник відповідача подала апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу. 20 жовтня 2021 року судом першої інстанції було направлено всю справу, і це перешкоджало її подальшому розгляду і суперечило інтересам дітей та діючому законодавству.

Суд першої інстанції зазначив, що свідок ОСОБА_9 підтвердив, що ОСОБА_2 купував продукти, а свідок приносив їх додому ОСОБА_1 , яка відмовлялася брати їжу. Апелянт наголошує, що при допиті свідка ОСОБА_9 , всі дані які він надавав не відповідали дійсності і не підтверджувалися жодними доказами, які є у справі.

Апелянт вважає, що покладення в даному випадку показів свідка в основу судового рішення також є суттєвим порушенням норм процесуального права, оскільки при допиті свідка Головуючий суддя першої інстанції не намагався з`ясувати суть відповіді свідка і встановити чи відповідають вони дійсним обставинам справи чи ні. Попри відсутність жодних доказів в матеріалах справи, які б підтверджували покази свідка суд першої інстанції приймає їх, що додатково свідчить про упередженість і необ`єктивність суду першої інстанції.

З незрозумілих підстав, суд першої інстанції суттєво порушуючи права дітей, знижує розмір аліментів на трьох малолітніх дітей з 1/2 на 1/3 від доходів ОСОБА_2 , посилаючись на 2 групу інвалідності ОСОБА_2 і забуваючи, що в рамках даної справи сам ОСОБА_2 заявляв клопотання про зустрічне забезпечення позову, в якому вимагав застосувати зустрічне забезпечення і визначити його в розмірі 350 000,00 грн. для ОСОБА_1 .

Апелянт вважає, що закономірним є висновок про те, що суду першої інстанції було відомо відносно матеріального стану ОСОБА_2 і про те, що він працездатний (оскільки 2 група інвалідності не позбавляє особу працездатності і не спричиняє потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі). Однак, не дивлячись на всі ці дані, суд першої інстанції нехтуючи інтересами трьох малолітніх дітей, виносить рішення при неправильному застосуванні норм матеріального права, що свідчить про необхідність скасування і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

13 травня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про доповнення до апеляційної скарги, відповідно до якої остання зазначає наступне.

ОСОБА_1 під час розгляду справи отримала другу групу інвалідності, що підтверджується копією Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 12.01.2022 року, копією Пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 08.04.2022 року.

Крім цього, в клопотанні про зустрічне забезпечення позову ОСОБА_2 вказував: "Я є фізичною особою-підприємцем та згідно запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 0059211 від 13.06.2007 року здійснюю підприємницьку діяльність з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; постачання інших готових страв; постачання готових страв для подій. Як учасник суспільних відносин та особа публічна я вступаю у численні правовідносини з контрагентами та зацікавлений у постійному розвитку своєї підприємницької діяльності, зокрема, в залученні нових клієнтів та партнерів по бізнесу, участь у зобов`язальних відносинах тощо. Накладення арешту на моє особисте майно може призвести до формування негативної оцінки відносно моїх ділових та професійних якостей з боку моїх клієнтів, діючих та можливих партнерів. Крім того, за результатами розгляду цієї справи я повинен буду сплатити видатки на правову допомогу своєму адвокату, яка буде складати в залежності від результату розгляду справи від одного до трьох відсотків вартості об`єкта нерухомості, Так, середня вартість нежилих приміщень на аукціонах (https://sale.ueex.com.ua/) у центрі міста Одеса приблизно становить 3 000 000 4 000 000 грн. Вартість квартири у центрі міста становить приблизно 8 000 000 грн. Виходячи із зазначеного, вартість видатків на оплату правової допомоги становитиме за нежилі приміщення від 40 000 до 120 000 тис. грн., за квартиру від 80 000 до 240 000 тис. грн." Отже, враховуючи дані, які ОСОБА_2 вказував при написанні клопотання про зустрічне забезпечення стає зрозумілим, що його дохід від оренди нежитлових приміщень є великим і немає жодних обмежень відносно достатнього забезпечення потреб та інтересів дітей, а відтак призначення судом першої інстанції 1/3 замість 1/2 від доходів ОСОБА_2 є несправедливим та таким, що суперечить діючим нормам сімейного права.

На даний час Приморським районним судом м. Одеси розглядається спір про визначення місця проживання дітей, на засідання якого ОСОБА_2 не з`являється, хоча в рамках справи по аліментах ОСОБА_2 звертався з зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання і в рамках справи про аліменти зазначав, що ОСОБА_7 проживала достатньо тривалий час з ним і він нібито повністю забезпечував її потреби, через що судом першої інстанції помилково було прийнято рішення про нарахування аліментів на ОСОБА_7 з 01.01.2022 року. ОСОБА_7 проживала і з матір`ю, і з батьком, однак повного забезпечення потреб дитини ОСОБА_2 не було. Крім цього відповідно до висновку № 01- 11/201/1вих. від 15.02.2022 року було вирішено вважати доцільним проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 зловживаючи своїми правами і всупереч попереднім домовленостям, маючи в своєму користування інші транспортні засоби, знаючи про розгляд справи про розподіл спільного майна подружжя, умисно та свідомо ставить під загрозу життя та здоров`я дітей і ОСОБА_1 , позбавляючи їх в такий тяжкий воєнний стан єдиної можливості для пересування. Крім цього, стало відомо, що ОСОБА_2 змінив номерні знаки на автомобіль, що також є суттєвим порушенням і свідчить про недобросовісність Відповідача.

16 травня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідно до якого станній просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

При цьому осилаючись на те, що:судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні у матеріалах справи докази, а висновки суду щодо того, що відповідач продовжує здійснювати сплату житлово-комунальних послуг відповідають дійсним обставинам справи.

Також наголошує, що існування заборгованості по сплаті житлово-комунальнихпослуг не є предметом доказування у даній справі.

Презумпція права спільної власності подружжя не є засобом встановлення/підтвердження матеріального стану сторін при розгляді справи про стягнення аліментів, оскільки презумпція є лише припущенням того,що певне майно належить особам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Висновки суду першої інстанції в частині проживання ОСОБА_7 з матір`ю лише з січня 2022 року, а отже і про стягнення аліментів на ОСОБА_7 лише з 01.01.2022 року відповідають дійсним обставинам справи. Твердження ОСОБА_1 про порушення судом норм процесуального права в частині з`ясування обставин справи при допиті свідка є безпідставним, оскільки в апеляційній скарзі не зазначено, які саме норми ЦПК України було порушено судом і чому таке порушення норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

ОСОБА_2 також наголошує, що доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1 подані поза межами встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення, а процесуальний закон не передбачає процедури поновлення строку на подачу доповнень до апеляційної скарги, відтак доповнення до апеляційної скарги підлягають залишенню без розгляду.

Вказує, що інвалідність ОСОБА_1 не є тим фактом, який необхідно встановлювати при вирішенні питання про стягнення аліментів, оскільки платником аліментів є ОСОБА_2 .

Твердження ОСОБА_1 про великий дохід ОСОБА_2 від оренди нежитлових приміщень є лише її припущенням, а відомості зазначені у клопотанні про зустрічне забезпечення позову витлумачені позивачем невірно.

Щодо звинувачень ОСОБА_1 у вчиненні крадіжки вказує, що викладені відомості є необгрунтованими та безпідставними.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.05.2022 року було відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного розгляду, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.05.2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про здійснення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін було вдмовлено.

Ухвалою від 22 серпня 2022 року цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що у батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася донька ОСОБА_11 , що вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (т.1 а.с.42).

02 листопада 2013 року ОСОБА_11 змінила прізвище як ОСОБА_12 , що вбачається з свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_7 (т.1 а.с.55).

У батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилося троє дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.43);

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 (т.1 а.с.44);

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 (т.1 а.с.45).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 11 березня 2011 року (т.1 а.с.59). Шлюб між сторонами розірваний рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року у справі 522/13709/21.

ОСОБА_1 працює у ТОВ «Кардіка Асістанс» з 16.02.2021 року на посаді лікаря-невропатолога відділення терапевтичного профілю за сумісництвом та з 16.02.2021 року на посаді лікаря-невропатолога поліклінічного відділення з ліжками денного стаціонару за сумісництвом (т.1 а.с.119).

Дохід ОСОБА_1 у ТОВ «Кардіка Асістанс» за період лютий-квітень 2021 року становить 13 346,09 грн. (т.1 а.с.120).

Дохід ОСОБА_1 у КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради за період листопада 2020 року квітень 2021 року склав 18067,69 грн. (т.1 а.с.121).

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 користується карткою АТ «КБ «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_2 , про що свідчать виписки по рахунку (т.2 а.с.11-16).

З квитанцій доданих до відзиву (т.2 а.с.21-54) вбачається, що ОСОБА_2 продовжує в 2021 році здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 .

Спір між сторонами щодо того хто з батьків платить більше за продукти, навчання доньок є недоречним, з виписок по рахункам та чеків, що додані до справи неможливо встановити покупки для кого здійснювалися, номери телефонів не персоналізовані, прізвища вчителів по гуртках дітей суду не відомі. Деякі платежі містять призначення з яких можливо встановити оплату гуртків.

Двоє викладачів ОСОБА_13 та ОСОБА_6 склали розписки про те, що заняття по черлідінгу та малювання дівчат приводить мама та розраховується за зайняття ОСОБА_1 (т.2 а.с.158-159).

ОСОБА_2 має другу групу інвалідності довічно, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 2-18 ОВ №086927 та посвідчення серії НОМЕР_10 (т.2 а.с.205-206).

З даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що ОСОБА_2 сплачує платежі за діяльність в ПП «Галерея» та ПП «Камертон-Клінік», остання сплата страхових внесків у розмірі 6500 грн. відбулася в червні 2021 року (т.3 а.с.2).

З листа Головного управління ДПС в Одеській області Державної податкової служби України від 07.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 отримує дохід як фізична особа -підприємиць, яка знаходиться на спрощеній системі оподаткування, а саме отримав за період з 2019 року по І півріччя 2021 року задекларований дохід СПД ОСОБА_2 склав: 2019 рік загальна сума доходу 46 950 грн.; за 2020 рік загальна сума доходу 94 870 грн.; в І півріччя 2021 року загальна сума доходу 72 871 грн. (т.3 а.с.7).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів вбачається, що ОСОБА_2 отримує заробітну плату від ПП «Галерея», ПП «Камертон-Клінік», ТОВ «Старпицца» є фізичною особою підприємцем (т.3 а.с.10-11).

З довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Ж7-246314-ф/л від 25.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (т.3 а.с.90).

Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що ОСОБА_2 купував продукти, а свідок приносив їх додому ОСОБА_1 , яка відмовлялася брати їжу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольяючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховувавши безумовний обов`язок батька дітей утримувати їх до досягнення повноліття, а також що розмір аліментів, що підлягає стягненню на утримання дитини має бути достатнім для гармонійного розвитку дитини.

Щодо доньки сторін ОСОБА_15 , то представники сторін вказували на різні обставини, представник позивача вказувала, що ОСОБА_16 тільки деякий час проживає з батьком, а весь інший час та навчальний рік живе з мамою, в той час як представник відповідача вказувала на тривалий період часу, коли ОСОБА_16 проживала у батька. Представники сторін дійшли згоди в тому, що з січня 2022 року ОСОБА_16 почала стабільно проживати з мамою, тому за відсутності доказів проживання ОСОБА_15 з дня пред`явлення позову до січня 2022 року з ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що аліменти на утримання ОСОБА_7 необхідно стягнути з 01.01.2022 року.

Колегія погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями частини третьої статті 181 СК України (зі змінами, внесеними відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилання захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року за № 2037-VIII) встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

6) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

У ч. 1 ст. 192 СК України йдеться про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, проте сума вказаних аліментів повинна відповідати його матеріальному становищу та стану здоров`я, а також бути необхідною та достатньою для забезпечення належного рівня життя, достатньою для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, з урахуванням обставин, визначених статті 84 СК України, а саме право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Колегія відхиляє доводи ОСОБА_2 щодо необхідності стягувати аліменти у твердій сумі, оскільки відповідач є фізичною особою-підприємцем та підприємницьку діяльність здійснює власними силами та на власний ризик. Наразі дохід відповідача є нерегулярним, навідь бувають часи, коли доходу зовсім немає, а отже відповідач не взмозі сплачувати частину від свого доходу, оскільки у відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наразі між сторонами існує спір щодо поділу майна подружжя, тому враховувати наявність рухомого та нерухомого майна у сторони не вбачається можливим.

Разом з тим, колегія суддів вважає не обґрунтованими заявлені суми аліментів в розмірі Ѕ частини від заробітку ОСОБА_2 , оскільки їх розмір не підтверджено належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що кожен з батьків повинен приймати рівну участь у духовному розвитку та матеріальному забезпеченні дитини.

В суді апеляційної інстанції позивачка довела належними та допустимими доказами те, що в силу матеріального становища відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі Ѕ частини від всіх видів заробітку.

Щодо посилань апелянта, що ОСОБА_1 під час розгляду справи отримала другу групу інвалідності, що підтверджується копією Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 12.01.2022 року, копією Пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 08.04.2022 року, колегія зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) вказано, що «апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції».

Також колегія звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, позивачка не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів або зміну порядку/способу їх стягнення.

Доводи апеляційних скарг щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені у апеляційних скаргах заявника доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін