Справа № 450/3923/21 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/668/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Волошина Т.В. - представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Пустомитівської міської ради Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування, у якому просили суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (в подальшому - «спірний будинок»), а також право на земельну частку (пай) площею 3,9 га, розташовану на території Містківської сільської ради, в порядку спадкування за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшов спірний будинок та майнові права права на згадану земельну частку (пай).

За свого життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок і все те, що буде належати на день смерті, заповіла позивачці. Зазначалося, що інших спадкоємців не має. Стверджувалося, що позивачка до дня смерті ОСОБА_2 проживала разом з нею у спірному будинку. Однак, приватний нотаріус Олефір Р.В. відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому з даним позовом вона змушена звертатися до суду (а.с. 2-3).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 53-55).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права (а.с. 58-60).

Відповідач, Пустомитівська міська рада Львівського району Львівської області, подав до суду першої інстанції клопотання про розгляд даної справи без його представника, оскільки при її вирішенні покладається на розсуд суду (а.с. 36).

В подальшому, будучи належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи (а.с. 82, 109, 114, 120, 122), відповідач явку свого представника в судові засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, чим (на думку колегії суддів) підтвердив свою позицію про те, що при вирішенні цієї справи він покладається на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог суд фактично мотивував тим, що позивачка не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка 10 березня 1998 року склала заповіт на позивачку і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на час відкриття цієї спадщини нормами чинного на той час ЦК Української РСР не було передбачено автоматичного прийняття спадщини малолітньою особою.

Колегія суддів не погоджується з вищенаведеними висновками оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та ніким не оспорюється те, що:

-позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Містки Пустомитівського району Львівської області (а.с. 11);

-10.03.1998 року мешканка села Містки Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_2 склала заповіт на мешканкусела Містки Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1 , 1988 року народження, дочку її племінниці, фотокопія якого є наявною у матеріалах справи(а.с. 7) і оригінал якого оглядався в судовому засіданні (а.с. 50);

- ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла і на момент її смерті ОСОБА_1 було неповних 13 років, а відтак остання на час відкриття спадщини була малолітньою.

Як вбачається з довідок старости Містківського старостинського округу Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області від 03.08.2021 року №499 та від 05.08.2021 року № 508, а також погосподарської книги № 2 Містківської сільської ради на 2001-2005 роки, ОСОБА_2 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 була зареєстрованою в будинку АДРЕСА_1 , 1988 року побудови, який згідно погосподарських книг «числиться» за нею (а.с. 14, 15, 64-66).

А як вбачається з дублікату Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 128345 ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку на території Містківської сільської ради площею 3,9 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості (а.с. 13).

Частиною 4 статті 1268 ЦК України 2003 року (чинного на даний час) встановлено, що (зокрема) малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу (випадків відмови від прийняття спадщини за згодою батьків і органу опіки та піклування).

Однак, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася до 01.01.2004 року , то до спірних правовідносин застосовуються правила ЦК УРСР, який не містив вищезгаданої норми про автоматичне прийняття малолітньою або неповнолітньою особою спадщини (за єдиної умови для цього - відсутності відмови від прийняття такої спадщини за згодою батьків і органу опіки та піклування).

Як вбачається з вищенаведеного, дане питання - прийняття спадщини малолітньою та неповнолітньою особою за відсутності активних дій стосовно цього (заяв про прийняття цієї спадщини або про відмову від її прийняття) зі сторони законних представників цієї особи (батьків, усиновлювачів, опікунів), а також органу опіки та піклування - не було врегульовано ЦК УРСР, однак цей недолік вже було усунуто у ЦК України в редакції 2003 року: у частині 4 статті 1268 цього Кодексу.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина 1) і у разі, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (частина 9).

З урахуванням вищенаведених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до наступних висновків.

На день своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ОСОБА_2 була власником будинку та земельної частки (паю), визнання права власності на які в порядку спадкування є предметом позовних вимог.

10.03.1998 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті склала заповіт, яким належний їй на праві власності житловий будинок та земельний пай заповіла ОСОБА_1 (позивачці), 1988 року народження, якій на момент смерті ОСОБА_2 було неповних 13 років, а відтак остання на час відкриття спадщини була малолітньою.

Свобода заповіту є фундаментальним принципом спадкового права.

Будь-які докази про те, що малолітня (пізніше - неповнолітня) ОСОБА_1 чи її батьки відмовились від прийняття спадщини за вищезгаданим заповітом ОСОБА_2 , відсутні.

При цьому колегія суддів вважає, що малолітня (пізніше - неповнолітня) ОСОБА_1 не може нести відповідальності (у вигляді позбавлення її прав на спадщину за заповітом ОСОБА_2 ) за те, що її батьки не вчиняли активних дій, які б свідчили про прийняття ними належної малолітній ОСОБА_1 спадщини, які (активні дії) вона в силу свого малолітнього віку не в змозі (і не вправі) була вчиняти.

Орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (відповідач у даній справі) після смерті ОСОБА_2 до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою не звертався, про що (зокрема) свідчить його вищезгадане клопотанняпро розгляд даної справи без його представника, оскільки при її вирішенні покладається на розсуд суду (а.с. 36).

Відтак, колегія суддів вважає що, виходячи з принципів верховенства права, а також виходячи з принципів аналогії закону та аналогії права, є всі підстави для висновку про те, що малолітня ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 за заповітом останньої від 10.03.1998 року.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1), а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина 2).

Як вбачається з відповіді нотаріуса від 09.08.2021 року на заяву ОСОБА_1 про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видача такого свідоцтва нотаріусом є унеможливленою у зв`язку з відсутністю у заявниці (позивачки) ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості на ім`я ОСОБА_2 , які б відповідали вимогам чинних нині законодавчо-нормативних документів, які регламентують вчинення нотаріальних дій по видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з чим ця відповідь і містить рекомендацію заявниці вирішувати дане питання в судовому порядку.

В той же час, виготовлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості на ім`я ОСОБА_2 , які б відповідали вимогам чинних нині законодавчо-нормативних документів, є унеможливленим у зв`язку зі смертю останньої, яка мала місце ще 15.01.2002 року.

Як вже зазначалося вище, у погосподарських книгах роком побудови будинку АДРЕСА_1 , зазначено 1988 рік (а.с. 66). На той час питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», за якими підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був власне факт будівництва ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію, однак наведені правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з доводами позивачки стосовно того, що її право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 може бути захищеним лише в судовому порядку - шляхом визнання за нею права власності на будинок та земельну частку (пай), власниками яких була ОСОБА_2 , в порядку спадкування, тобто - у спосіб, який не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших фізичних осіб, а також права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

РішенняПустомитівського районного суду Львівської області від 20 січня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимогиОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на:

-житловий будинок АДРЕСА_1 ;

-земельну частку (пай) площею 3,9 га без контурного визначення меж на місцевості, розташовану на території Містківської сільської ради, Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 128345.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 15 листопада 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.