Номер провадження: 22-ц/813/2783/22
Справа № 504/691/19
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів» Комбі-2» про визнання рішень загальних зборів недійсними, на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Вінської Н.В. 18 лютого 2021 року у смт. Доброслав Одеської області, -

встановила:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ГО «Товариство по спільній охороні транспортних засобів» Комбі-2» про визнання рішень загальних зборів недійсними (а.с.2-5).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що він був обраний головою правління ГО «Товариства Комбі-2, однак 15 вересня 2018 року, у порушення правил Статуту громадської організації, ОСОБА_2 з іншими особами ініціювали загальні збори, на яких було прийнято рішення про обрання голови правління та підписанта ГО «Товариства «Комбі-2» в особі Дегодій І.М. На підставі прийнятого рішення від 15 вересня 2018 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу. Рішення від 15 вересня 2018 року позивач вважав неправомірним та таким, що не відповідає вимогам Статуту ГО «Комбі-2», оскільки на загальних зборах із 455 членів ГО були нібито зареєстровано 271 присутніх, які вказані в реєстрі осіб (громадян) в додатку до протоколу № б/н-1 від 15 вересня 2018 року, які нібито брали участь у загальних зборах, але 52 особи з вказаного реєстру не брали участь у загальних зборах та не розписувались у реєстрі, що підтверджується списком членів ГО та показами осіб, допитаних в якості свідків. Крім того, громадяни ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вказані двічі. Отже 52 особи, які не брали участі, + 4 особи, вказані двічі + 56 членів організації, які не приймали участі у загальних зборах ГО від 15 вересня 2018 року. Враховуючи, що у даній громадській організації 540 членів, то за правилами п. 4.5 Статуту, мають бути присутніми 270 члена, а фактично було присутніх 215 членів. Таким чином, загальні збори ГО «Товариства Комбі-2» 15 вересня 2018 року було проведено з грубим порушенням Статуту, оскільки збори організації з кворумом 215 членів були неповноважними, відповідно до чого рішення від 15 вересня 2018 року, які оформлені протоколом № бн-1 від 15 вересня 2018 року є недійсними, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просив визнати рішення:

1. №1 загальних зборів членів ГО «Товариство по спільній охоронні транспортних засобів» Комбі-2», яке оформлено протоколом № б/н-1 від 15.09.2018 року про обрання голови та секретаря зборів;

2. №2 загальних зборів членів ГО «Товариство по спільній охоронні транспортних засобів» Комбі-2», яке оформлено протоколом № б/н-1 від 15 вересня 2018 року про спосіб голосування членів на зборах;

3. №3 загальних зборів членів ГО «Товариство по спільній охоронні транспортних засобів» Комбі 2», яке оформлено протоколом № б/н-1 від 15 вересня 2018 року про обрання голови правління та підписанта ГО «товариства «Комбі-2» на три роки ОСОБА_2 ;

4. №4 загальних зборів членів ГО «Товариство по спільній охоронні транспортних засобів» Комбі-2», яке оформлено протоколом № б/н-1 від 15 вересня 2018 року про обрання членів правління;

5. №5 загальних зборів членів ГО «Товариство по спільній охоронні транспортних засобів» Комбі-2», яке оформлено протоколом № б/н-1 від 15 вересня 2018 року про обрання членів ревізійної комісії, - недійсними.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 148-149).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 152-155).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

За змістом статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Стаття 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, зокрема й справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати недійсними рішення:

1. №1 загальних зборів членів ГО «Товариство по спільній охоронні транспортних засобів» Комбі-2», яке оформлено протоколом № б/н-1 від 15 вересня 2018 року про обрання голови та секретаря зборів;

2. №2 загальних зборів членів ГО «Товариство по спільній охоронні транспортних засобів» Комбі-2», яке оформлено протоколом № б/н-1 від 15 вересня 2018 року про спосіб голосування членів на зборах;

3. №3 загальних зборів членів ГО «Товариство по спільній охоронні транспортних засобів» Комбі 2», яке оформлено протоколом № б/н-1 від 15 вересня 2018 року про обрання голови правління та підписанта ГО «товариства «Комбі-2» на три роки ОСОБА_2 ;

4. №4 загальних зборів членів ГО «Товариство по спільній охоронні транспортних засобів» Комбі-2», яке оформлено протоколом № б/н-1 від 15 вересня 2018 року про обрання членів правління;

5. №5 загальних зборів членів ГО «Товариство по спільній охоронні транспортних засобів» Комбі-2», яке оформлено протоколом № б/н-1 від 15 вересня 2018 року про обрання членів ревізійної комісії.

За статтею 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

За приписами статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

З огляду на положення статті 85 ЦК України, непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 86 ЦК України, такі товариства можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати і підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлене законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об`єднання, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань визначається Законом України «Про громадські об`єднання», який набрав чинності з 01 січня 2013 року і спрямований на приведення аспектів створення і діяльності громадських організацій до вимог європейських стандартів.

За змістом статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про громадські об`єднання» чинність цього Закону поширюється на суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань в Україні.

У статті 3 Закону України «Про громадські об`єднання» передбачені принципи утворення і діяльності громадського об`єднання.

Одним із таких принципів є відсутність майнового інтересу, який передбачає, що члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи) (частина шоста статті 3 Закону № 4572-VI).

Громадське об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи, діє на підставі статуту громадського об`єднання, який повинен, зокрема, містити відомості про порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об`єднання, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг.

Статут громадського об`єднання - це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.

Статут Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів» Комбі-2» затверджено загальними зборами членів товариства 04 грудня 2016 року, зареєстрований Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області 10 серпня 2018 року. Статут є основним документом, що регулює діяльність Громадської організації.

Громадська організація набуває статусу юридичної особи з моменту державної реєстрації в установленому порядку ( пункт 1.7 Статуту).

Згідно відкритих даних, що містяться у мережі інтернет, Громадська організація «Товариство по спільній охороні транспортних засобів» Комбі-2» є юридичною особою, дата державної реєстрації 09 вересня 1999 року.

Згідно з пунктом 5.1 Статуту керівними органами товариства є загальні збори, правління товариства, голова правління та ревізійна комісія.

З наведеного можна дійти висновку, що члени Громадської організації, яке є юридичною особою, беруть участь в управлінні нею та здійснюють інші правомочності, встановлені законом і статутними документами товариства.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення своїх прав як Голови правління Громадської організації на участь у загальних зборах, у тому числі й права обирати та бути обраним до керівних органів товариства, та в управлінні товариством. Тобто, між юридичною особою та її учасником (членом) виник спір, пов`язаний з діяльністю та управлінням цією юридичною особою.

Оскільки вказаний спір пов`язаний з реалізацією загальними зборами членів громадської організації права на управління юридичною особою у вигляді формування органу управління, підставою для прийняття рішення про усунення голови громадської організації від виконання обов`язків зазначені положення Статуту товариства, тому його слід розглядати за правилами господарського судочинства.

Відповідні правові висновки, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 120/248/19-а (провадження № К/9901/25315/19), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №127/21764/17 (провадження № 14-115цс20).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, оскільки спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Згідно частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції Господарського суду Одеської області.

Крім того, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 про наявність у нього права, протягом десяти днів з дня отримання ним даного судового рішення, звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів» Комбі-2» про визнання рішень загальних зборів недійсними закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе