Справа № 346/369/22
Провадження № 22-ц/4808/921/22
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретаря Шандалович В.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Матеївецька сільська рада Коломийського району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене головуючою суддею Яремин М.П. 07 червня 2022 року, повний текст якого складено 08 червня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Матеївецька сільська рада Коломийського району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони спільно проживають з 2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. ОСОБА_1 вказала, що з березня 2019 року вона припинила спільне проживання та ведення господарства з ОСОБА_2 . З того часу відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає брати участі у вихованні сина, не спілкується з ним, не надає будь-якої матеріальної допомоги на його утримання. Позивач зазначила, що будь-яких перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною відповідачу ніхто не чинить. Також вказала, що ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, рішення судів про призначення йому штрафів не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість за виконавчими провадженнями. Зазначила, що 20.09.2018 та в березні 2019 року за місцем їхнього проживання проводились обшуки, під час яких у відповідача вилучено психотропні речовини, а також він зізнався у вживанні наркотичних засобів. Позивач вказала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, однак має нерегулярний мінливий дохід, оскільки працює на сезонних роботах, стан його здоров`я та матеріальне становище дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання їхнього сина.

Зважаючи на вказане, просила позбавити відповідача батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , зазначивши прізвище, ім`я, по-батькові - « ОСОБА_3 » та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки його заробітку щомісячно до досягнення останнім повноліття, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням з підстав порушення норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. На думку апелянта, судом не враховано, що відповідач з березня 2019 року не цікавиться сином, не надає допомоги на утримання сина та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Апелянт вказує, що на день звернення до суду з позовною заявою і до цього часу відповідач жодного разу не відвідав сина. Крім того, вважає ОСОБА_1 , суд першої інстанції не надав належної оцінки характеристиці та довідці з дошкільного навчального закладу від 30.11.2021, з якої вбачається, що ОСОБА_2 не підтримує жодного контакту з навчальним закладом, не спілкується із вихователями, не відвідує батьківські збори. На думку апелянта, судом не взято до уваги характеристику відповідача, який веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби та зловживає алкоголем, що підтверджується постановами про неодноразове притягнення відповідача до адміністративної та кримінальної відповідальності. Апелянт вважає, що місцевим судом також безпідставно не прийнято до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини Матеївецької сільської ради №52 від 03.06.2022 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, судом першої інстанції не розглянуто клопотання позивачки про витребування з Коломийського міськрайонного суду та Надвірнянського районного суду постанов та вироку, з Коломийського міськрайоного ВДВС - інформацію про боржника ОСОБА_2 , з наркологічного кабінету Коломийської ЦРЛ - інформацію про перебування на обліку у лікаря нарколога відповідача. На думку ОСОБА_1 , місцевим судом при ухваленні рішення не враховано вимоги п. 4 ст. 164 СК України, яка передбачає однією з підстав позбавлення батьківських прав, якщо батько є хронічним наркоманом. Апелянт зазначає, що відповідач не має самостійного доходу, вживає наркотичні речовини, належних та допустимих доказів на підтвердження своєї участі у житті, вихованні дитини ОСОБА_2 в суді першої інстанції не надав. ОСОБА_1 вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відповідає вимогам п.2 ч.1 ст. 164 СК України, таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі малолітньої дитини та відповідає цілям п.2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Просить оскаржуване рішення змінити, постановити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що внести зміни до актового запису №52 про народження ОСОБА_3 , в тому числі замість прізвища, ім`я та по-батькові дитини « ОСОБА_3 » вказати « ОСОБА_3 ». Врешті рішення залишити без змін.

Витребувати з Коломийського міськрайонного суду постанови по справах: №346/1713/17, 346/591/19, 346/1713/21 та №346/1110/22; вирок по справі №346/5556/18; з Надвірнянського районного суду постанову по справі №348/156/19; з Коломийського міськрайонного ВДВС виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) інформацію про боржника ОСОБА_2 ; з наркологічного кабінету Коломийської ЦРЛ інформацію про перебування на обліку у лікаря нарколога відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та представник органу опіки та піклування Матеївецької сільської ради не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про причини суд не повідомили. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з викладених у ній мотивів, просила її задовольнити. Додатково пояснила, що з часу ухвалення рішення судом першої інстанції відповідач жодного разу не відвідав сина.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відповідно до частини першої ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. При цьому, суд вказав, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження винної поведінки батька та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком місцевого суду, зважаючи на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю є ОСОБА_1 згідно (а.с. 12 ).

Встановлено, що зареєстроване місце проживання малолітнього ОСОБА_3 за місцем проживання позивача ОСОБА_1 згідно довідок № 414 та № 719, виданих 07.12.2018 та 30.11.2021 виконкомом Матеївецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.13, 20).

З довідки № 265 від 30.11.2021, виданої Замулинецьким ліцеєм Матеївецької сільської ради вбачається, що ОСОБА_3 відвідує заклад дошкільної освіти Матеївецької гімназії, філії Замулинецького ліцею (а.с. 15 ).

Згідно з даними характеристики, виданої директором вказаного навчального закладу від 30.11.2021, ОСОБА_3 виховується в гарній сім`ї, в садок дитину приводить і забирає дідусь або мати, батька у закладі дошкільної освіти працівники жодного разу не бачили (а.с. 16 ).

Відповідно до характеристики, виданої 30.11.2021 Матеївецькою сільською радою, ОСОБА_1 за місцем свого проживання характеризується позитивно, користується авторитетом та повагою серед односельців, самостійно виховує двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діти доглянуті та виховані ( а.с. 21 ).

Згідно з відомостями зі службової характеристики, виданої 09.12.2021 Управлінням освіти Коломийської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_1 працює на посаді секретаря керівника вказаного управління з травня 2021 року, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 18).

Рішенням виконавчого комітету Матеївецької сільської ради від 03.06.2022 № 52 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.75).

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України.

За змістом наведеної норми мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

В силу частин 5, 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Матеївецької сільської ради вирішено вважати за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.76).

Комісія взяла до уваги той факт, що ОСОБА_2 , як батько малолітнього сина не був присутнім на жодних батьківських зборах, не цікавиться досягненнями та поведінкою сина. Крім того, була взята до уваги характеристика поліцейського офіцера громади, згідно з якою ОСОБА_2 характеризується з негативної сторони, схильний до вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних речовин. Тому з метою захисту прав та інтересів дитини, вважають за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 ( а.с. 76).

Хоча вказаний висновок і має рекомендаційний характер, однак, на думку колегії суддів, він відповідає інтересам малолітньої дитини та узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, ухвалою апеляційного суду від 08 вересня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

З витребуваних доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 постановою Коломийського міськрайонного суду від 10 квітня 2017 року (справа №346/1713/17) та постановою Надвінянського районного суду від 18 січня 2019 року (справа №348/156/19) був визнаний винним та притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44 КУпАП (незаконне зберігання наркотичних засобів).

Постановою Коломийського міськрайонного суду від 17 травня 2019 року (справа №346/591/19) закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння) за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з постановою Коломийського міськрайонного суду від 05 травня 2021 року (справа №346/1713/21) ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2022 року (справа №346/1110/22 відповідача притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство).

Вироком Коломийського міськрайонного суду від 28 листопада 2018 року (справа №346/5556/18) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України (незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту) з призначенням покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.

Крім того, згідно Довідки №550 від 23.09.2022 КНП «Коломийська ЦРЛ» ОСОБА_2 спостерігається в наркологічному кабінеті в профілактичній групі з 21.09.2018.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 не бере участь у вихованні дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, стан здоров`я та матеріальний стан. При цьому відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він несвідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками чи доказів чинення йому перешкод у належному їх здійсненні на забезпечення інтересів дитини.

Колегія суддів також враховує те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Встановлено, що після ухвалення оскаржуваного рішення відповідач жодного разу не відвідав свого сина, на розгляд справи в апеляційному суді теж не з`явився, при цьому повістки про виклики в судові засідання отримував особисто. Таким чином, достовірно знаючи про звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав, ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки, щоб запобігти цьому.

Таким чином, установивши триваючий характер ухилення від виконання батьківських обов`язків, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду, враховуючи відсутність змін у поведінці відповідача в кращу сторону, для забезпечення справедливої рівноваги між інтересами дитини та застосуванням у справі такого крайнього заходу впливу на ОСОБА_2 , як позбавлення його батьківських прав, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу в цій частині необхідно задовольнити.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, на переконання колегії суддів, спрямоване на забезпечення життя малолітнього сина сторін у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

При цьому слід зауважити, що відповідач вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав відповідно до ст. 169 СК України.

Одночасно з вимогою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав ОСОБА_1 також просила внести зміни до актового запису №52 про народження ОСОБА_3 , в тому числі замість прізвища, ім`я та по-батькові дитини « ОСОБА_3 » вказати « ОСОБА_3 », однак вказана вимога задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 49 ЦК України реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 4 статті 49 ЦК України, питання державної реєстрації актів цивільного стану, в тому числі їх поновлення, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (ч. 1 ст. 22 вказаного Закону).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Відповідно до п. 1.1. розд. І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління у випадках, передбачених чинним законодавством.

З наведених приписів законодавства випливає, що саме посадові особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану уповноважені вносити відомості про зміну прізвища та по батькові дитини до актового запису та Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції.

Отже, позовні вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дитини безпосередньо стосуються прав та обов`язків вказаного державного органу, який до участі у справі залучено не було, а тому вимоги апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Дослідивши та давши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, врахувавши наведені вище норми права, колегія приходить до висновку, що факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження.

Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, дійшовши помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 червня 2022 року в частині відмови у позбавленні батьківських прав скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Замулинці Коломийського району Івано-Франківської області, батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2022 року.