Справа № 355/1234/21
Провадження № 2/355/349/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою до Баришівської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті матері позивача - ОСОБА_2 , відсутня можливість оформити право власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,06 га для садівництва, розташовану на території Сезенківської сільської ради, Садове товариство «Надія», оскільки відсутні документи, які посвідчують право власності на вказану земельну ділянку. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом про встановлення права власності на спадкове майно.

На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі.

24.01.2022 представником відповідача подано клопотання, в якому Баришівська селищна рада не заперечувала проти задоволення позову та просила розглядати справу без участі відповідача.

03.02.2022 позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував в повному обсязі.

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

06.11.1996 між спадкодавцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,06 га для садівництва, розташовану на території Сезенківської сільської ради, Садове товариство «Надія» (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 13.02.2020, виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У свідоцтві про смерть зазначено ім`я спадкодавця наступним чином « ОСОБА_2 » (а.с. 9).

Позивач є дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 24.07.1954 (а.с. 11).

На момент смерті спадкодавця позивач проживала разом з нею, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання позивача від 03.03.2020. Відповідно до вказаної довідки місце реєстрації позивача АДРЕСА_1 з 1975 року по теперішній час (а.с. 10). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.11.1996 місце проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 .

Позивачем надано суду копію експертного висновку №056/22522-а/2 від 24.12.2020, яким підтверджено, що українські записи ОСОБА_2 (свідоцтво про народження ОСОБА_6 (повторно), запис мати ОСОБА_2 ; свідоцтва про смерть, запис ОСОБА_2 ) та ОСОБА_2 (договір купівлі-продажу земельної ділянки, запис ОСОБА_3 ), а також російський запис ОСОБА_2 (трудова книжка, запис ОСОБА_2 ) у документах, наданих для експертизи представником позивача, є ідентичними (а.с. 13).

23.05.2021 Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою було винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована на території Сезенківської сільської ради, Садове товариство «Надія», після смерті її матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю документи, що посвідчують право власності та реєстрації права власності на вказану земельну ділянку (а.с. 39).

Як встановлено матеріалами справи, у встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується довідкою про коло спадкоємців вих. №207902/14 від 16.03.2021 (а.с. 38).

Відповідно до листа Відділу у Баришівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області вих. № 97-1323/0/278-20 від 07.08.2020, згідно Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю по Сезенківській сільській раді Баришівського району Київської області відсутня інформація щодо реєстрації державного акту на земельну ділянку для ведення садівництва та громадянку ОСОБА_2 (а.с. 17).

На запит позивача Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомило, що у Книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, що зберігаються в архіві Відділу, відсутній запис щодо реєстрації державного акта на право власнсоті на земельну ділянку, що виданий на ім`я громадянки ОСОБА_2 на земельну ділянку 0,0600 га, що розташована на території Сезенківської сільської ради, садове товариство «Надія» та було надано копію державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я першого власника ОСОБА_4 (а.с. 20-22).

Отже, позивач фактично спадщину прийняв, однак свідоцтво про спадщину на вказану земельну ділянку не отримав, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно, а іншого способу захисту свої прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, тому позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом.

У відповідності до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 200, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), право власності на земельну ділянку площею 0,06 га для садівництва, розташовану на території Сезенківської сільської ради, Садове товариство «Надія», у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Червонописький