Справа № 569/3802/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.

з участю: секретаря судового засідання - Добровчан К.Ю.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представник третьої особи Самолюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/3802/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування виконачого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2020 року в провадження судді Рівненського міського суду Рівненської області Смолій Л.Д. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування виконачого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2014 р. було розірвано шлюб між нею та відповідачем, малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживання з нею та стягнуто на її користь з відповідача аліменти на утримання дітей. Відповідач після розлучення зовсім не цікавиться дітьми, не приймає ніякої участі в їх вихованні, а також сплачує аліменти нерегулярно та не в повному обсязі, має заборгованість зі сплати аліментів. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, матеріально їх не утримує, не турбується про їх життя, здоров`я, тому вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно його дітей.

Ухвалою судді Смолій Л.Д. від 02 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 8 вересня 2020 року суддя ОСОБА_7 звільнена у відставку.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2020 року справа № 569/3802/20 розподілена судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиній Н.Г.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 10 травня 2022 року у справі № 569/3802/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування виконачого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав позовні вимоги задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав стосовно дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.63-68).

Ухвалою Рівненського міського суду від 27 липня 2022 року заочне рішення від 10 травня 2022 року по цивільній справі № 569/3802/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування виконачого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав скасовано і призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а. с. 113,114).

Ухвалою суду від 02 серпня 2022 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 147, 148).

15 вересня 2022 року відповідач подав до суду відзив та ідентичні письмові пояснення на позовну заяву, в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька так і для дитини. Вказав, що відсутність його спілкування з дітьми відбувається через небажання позивачки його присутності у їх вихованні та у житті дітей, так його неналежна участь в житті дітей та неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у вихованні дітей. Зазначає, що висновок № 08-95 від 20.01.2022 року є недостатньо обґрунтованим та просить врахувати попередній висновок № 08-1264 від 13.08.2019 року. Також вказав, що його заборгованість по сплаті аліментів пов`язана зі скрутним матеріальним становищем і не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали і просили його задоволити.

У судовому засіданні відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві.

Представник ООП в судовому засіданні підтримала висновок №08-95 від 20.01.2022 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей та просила рішення прийняти виключно в інтересах дітей.

Заслухана в судовому засіданні дитина позивача та відповідача - донька, ОСОБА_5 виявила бажання, щоб її батька ОСОБА_3 позбавили батьківських прав відносно неї, оскільки вважає своїм батьком вітчима, ОСОБА_1 . Суду показала, що бачила свого батька як була у 7 класі, він прийшов разом зі своєю матір`ю і шукав в 4 класі. Мама ніколи не заперечувала проти спілкування з батьком, казала, що це її вибір. Вказала, що одного разу писала батькові, що хоче на день народження телефон, на що ОСОБА_3 відповів їй, що не має грошей, він і так сплачує аліменти. На день народженняч він її не вітає, не цікавиться її навчанням.

Заслухана в судовому засіданні дитина позивача та відповідача - син, ОСОБА_6 суду показав, що маму знає, а батька ні. Він його ніколи не бачив, та не спілкувався, бажання з батьком познайомитися не має і не хоче. Вважає своїм справжнім татом, ОСОБА_1 . Зазначив, що батько ніколи йому не дзвонив, в школу не приходив. Мама його ніколи не налаштовувала проти батька, казала, хочеш спілкуйся, хочеш ні. Додатково вказав, що коли чекали судового засідання в суді батько навіть не підійшов до нього, нічого не сказав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 суду показала, що є теперішньою дружиною ОСОБА_3 . Вказала, що її чоловік хоче спілкуватися зі своїми дітьми, однак колишня його дружина не дає. Він 2 роки назад приходив до старшої дочки, ОСОБА_5 в школу. Про меншого сина її чоловіка сказати нічого не може, оскільки його не бачила жодного разу. Вказала, що їй відомо, що ОСОБА_3 звертався до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, однак про долю цих справ їй невідомо. Також вказала, що сусіди говорили, що менший син ОСОБА_3 це не його рідний син, вони на цю тему не говорили, оскільки для її чоловіка ця тема болюча.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показала, що вона є матір`ю ОСОБА_1 . Вказала, що вона не може назвати ОСОБА_3 батьком її онуків, оскільки він дітьми не цікавиться, не піклується про них. не спілкується та не відвідує. Одного разу йшла вона разом з онуком, ОСОБА_6 (було йому десь років 6) і зустріли ОСОБА_3 , який побачив їх, розвернувся та пішов. Їй відомо, що батько ніколи не дарував подарунки дітям, не дзвонив та не спілкувався з ними. Мати дітей ніколи перешкод дітям не чинила у спілкуванні з їх батьком. Батько ніколи не відвідував ні школу, ні садочок дітей.

Вислухавши вступне слово учасників справи, свідків та неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3., є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та відповідно свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 5, 6).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Рівненського міського суду від 08.04.2014 у справі № 569/2776/14-ц. Малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишено на проживання з матір`ю. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 500 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 24 лютого 2014 року і до повноліття дітей (а.с. 2,3).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування.

А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно висновку виконавчого комітету Рівненської міської ради як органу опіки та піклування № 08-95 від 20.01.2022 року ОСОБА_1 у лютому 2019 року зверталася до Рівненського міського суду з позовною заявою про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . В позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що після розірвання шлюбу батько зовсім не цікавиться ні донькою, ні сином, не бере участі у їх вихованні. Ще до розлучення ОСОБА_3 зі своїми батьками виселили її з малолітніми дітьми на вулицю з квартири АДРЕСА_1 . Згодом дід ОСОБА_17 пред`явив позов до суду про визнання його невістки ОСОБА_1 та малолітніх онуків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 і зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою (справа № 569/6219/16). Позов було задоволено повністю, рішення суду набрало законної сили 18.10.201. ОСОБА_3 надав службі у справах дітей письмове пояснення, в якому вказав, що не буде заперечувати проти позбавлення його батьківських прав у разі, якщо ОСОБА_1 відмовиться від усіх фінансових вимог щодо нього, які утворилися через несвоєчасну виплату аліментів на дітей.Пізніше він повідомив, що мати дітей не бажає іти на компроміс, тому він відмовляється від попереднього свого пояснення.Малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з матір"ю, вітчимом та меншою сестрою проживають за адресою: АДРЕСА_3 . За місцем проживання створені належні умови для виховання і розвитку дітей (а.с. 42-44).

Згідно довідки про участь батьків у шкільному житті здобувача знань 9а класу Рівненської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 класний керівник 9-А класу ОСОБА_21 повідомила, що мама спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться її шкільним життям. З рідним батьком класний керівник незнайома. Батько контакту зі школою, де навчається ОСОБА_5 не підтримує, батьківські збори не відвідує, жодного разу із вчителями не спілкувався. ОСОБА_5 до школи приводять і забирають мама і вітчим (а.с 121).

Малолітній ОСОБА_6 також навчається у Рівненській ЗОШ № 13. З довідки про участь батьків у шкільному житті здобувача знань 3-Д класу Рівненської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів, вбачається, що з рідним батьком хлопчика класний керівник не знайома. Батько ОСОБА_6 контакту зі школою не підтримує, жодного разу з вчителями не спілкувався. Здобувача знань до навчального закладу приводить і забирає мама і вітчим. Психологічна атмосфера у сім`ї дружелюбна і тепла (а.с. 122).

Відповідно до положень ст. 12 ч. 1 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно з вимогами ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Неповнолітня ОСОБА_5 надала службі у справах дітей письмове пояснення, в якому вказала, що дуже хоче щоб ОСОБА_3 позбавили батьківських прав. Про нього у дівчинки негативні спогади. Батьком дівчинка вважає ОСОБА_1 , маминого чоловіка.

Заслухана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_5 підтвердила вище викладене.

Малолітній ОСОБА_6 надав службі у справах дітей пояснення і підтвердив це в судовому засіданні, що своїм справжнім татом вважає ОСОБА_1 . ОСОБА_3 хлопчик не знає і знайомитись з ним не хоче.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у лютому 2019 року зверталася до Рівненського міського суду з позовною заявою про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Зважаючи на бажання батька брати участь у вихованні дітей до Рівненського міського суду (справа № 569/3258/19) був направлений висновок органу опіки та піклування від 13.08.2019 № 08-1264 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 . За заявою ОСОБА_1 її позовна заява про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ухвалою Рівненського міського суду від 24.10.2019 була залишена без розгляду.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що залишення 24.10.2019 року позовної заяви про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав за заявою ОСОБА_1 без розгляду, є превентивними заходами впливу на ОСОБА_3 , за результатами яких останній мав змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, змінити свою поведінку та прагнути для налагодження стосунків з дітьми.

ОСОБА_3 , заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав стосовно доньки та сина посилається на те, що у березні 2019 року він звертався до Рівненського міського суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 звертався до Рівненського міського суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , однак ухвалою Рівненського міського суду у справі № 569/4963/19 від 07.12.2020 позовна заява ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми була залишена без розгляду у зв`язку з його неодноразовою неявкою до суду. Вказана ухвала суду в апеляційному порядку ОСОБА_3 не оскаржена та вступила в законну силу.

Враховуючи, що ОСОБА_3 і надалі ухилявся від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим ОСОБА_1 повторно в березні 2020 року звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно дітей.

Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дітей не вчинив (справа слухалась з 05.03.2020 року).

Таким чином, суд вважає, що поведінка відповідача не змінилася, в судовому засіданні не встановлено, що з 2019 року відповідач розпочав піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, створює умови для отримання ними освіти.

22 грудня 2021 року питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. На засіданні були присутні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_5 . Членам комісії дівчинка пояснила, що дуже хоче щоб ОСОБА_3 позбавили батьківських прав. Своїм батьком дитина вважає ОСОБА_1 , маминого чоловіка. Розповіла, що ОСОБА_3 в коридорі навіть не підійшов до неї. Батько дітей ОСОБА_3 пояснив, що не брав участі у вихованні дітей, бо йому перешкоджали бачитися з дітьми. Діти не хочуть бачитися з ним.

З метою захисту прав дітей, відповідно до ст. 164 СК України, виконавчий комітет Рівненської міської ради як органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обов`язок нести відповідальність за дітей, їх фізичний і моральний розвиток, їх соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків, однак обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дітей, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дітей. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.

Відповідач у відзиві просить суд при вирішенні справи по суті врахувати попередній висновок органу опіки та піклування № 08-1264 від 13.08.2019 року, оскільки висновок № 08-95 від 22.01.2022 року вважає недостатньо обґрунтованим.

Висновок Орган опіки та піклування є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку Органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, та спору про позбавлення батьківських прав, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання.

Зважаючи на те, що часу для зміни поведінки ОСОБА_3 було достатньо часу, однак ОСОБА_3 не довів зміну своєї поведінки щодо дітей, прагнення здійснювати належне піклування за ними, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дітей, суд вважає при вирішенні справи врахувати як один із доказів у справі саме висновок № 08-95 від 22.01.2022 року.

Сам факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку.

Також в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого 27.07.2022 року № 82323 відділом державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заборгованість ОСОБА_3 по аліментах станом на 30.06.2022 року становить 47 199,75 грн.

Суд розцінює вищезазначені обставини, як елемент ухилення від виховання дітей відповідачем, свідоме нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення ОСОБА_3 до своїх батьківських обов`язків та вважає ухилення від сплати аліментів ОСОБА_3 як одну із складових ухилення від виконання своїх батьківських обв"язків в сукупності з іншими складовими.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішення спору по суті, суд виходить з того, що ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків має місце, оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітям, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу ( молодший син в судовому засіданні повідомив, що взагалі не знає ОСОБА_3 , що він до нього жодного разу не приходив і він його не бачив); не створює умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей та свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню свої дітей, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дітей, оскільки діти тривалий час проживають та виховуються у стійкому сімейному середовищі матері та вітчима, якими створені належні умови для фізичного та духовного розвитку дітей. У матеріалах справи відсутні докази того, що протягом тривалого неодноразового розгляду справи у суді (понад два роки), ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків змінилось.

Посилання відповідача на те, що він не бажає бути позбавленим батьківських прав, оскільки хоче брати активну участь у житті своїх дітей, а саме спілкуватися з ними, однак цьому заважає позивач, суд вважає надуманими та такими, що не підтверджені жодними доказами, а навпаки спростовані в судовому засіданні поясненнями його неповнолітніх дітей. Інших доказів відповідачем суду не надано.

Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні відповідачем його неповнолітніх дітей з боку позивачки, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що відповідач намагався виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідач вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дітей, сплати аліментів.

Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що ОСОБА_3 у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені судом обставини по справі та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, про їх здоров"я, не спілкується з дітьми в повному обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти та те, що в судовому засіданні неповнолітні діти виявили бажання, щоб їх батька ОСОБА_3 позбавили батьківських прав відносно них, суд, захищаючи права та інтереси дітей, які повинні рости в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Керуючись статтею 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування виконачого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Рівненського міськвинкому, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Соборна, 12-А.

Повний текст рішення складений 05 жовтня 2022 року

Суддя Н.Г. Кучина