н/п 2/490/2554/2021 Справа № 490/1557/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
03 листопада 2022 р.
Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Гуденко О.А., за участю секретаря Савенко Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,
02.03.2018 року ОСОБА_1 Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Відповідачі про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.
В своєму позові позивач зазначає, що на підставі рішення Миколаївської міської ради від 10.12.1999 року №15/26 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд було передано у власність земельну ділянку площею 0,0913 га, що розташована по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення 06.01.2000 року було видано державний акт серії І-МК №007755 про право власності на вказану земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2819. В подальшому Рішенням Миколаївської міської ради від 07.06.2002 року №2/15 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 було надано додатково земельну ділянку площею 0,0087 га, а до державного акту на право спільної власності, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2919 внесено відповідні зміни. Таким чином, площа земельної ділянки збільшилась з 0,0913 до 0,1 га відповідно. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.04.2003 року, справа №2-11-38/02 встановлено, що частки землеволодіння між спвіввласниками є наступними: у ОСОБА_3 297/1000, у ОСОБА_4 357/1000, у ОСОБА_2 346/1000, цим же рішенням ОСОБА_4 виділено у користування земельну ділянку 357 кв.м., що відповідало його долі у праві власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., розташовано по АДРЕСА_1 . Після ухвалення даного рішення суду, ОСОБА_4 реєстрації права власності на земельну ділянку площею 357 кв.м. не здійснив. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, актовий запис №13. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина , до складу якої входить в тому числі частка земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_4 заповіту складено не було, єдиним спадкоємцем після його смерті у відповідності до ст. 1261 ЦК України є його донька Позивачка, за заявою якої 19.09.2016 року приватним нотаріусом ММНО Грищенко Л.А. було заведено спадкову справу за №44/2016 (номер у спадковому реєстрі 59518671). Постановою від 21.12.2017 року Позивачці приватний нотаріус ММНО Грищенко Л.А. відмовила у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на частку земельної ділянки, що розташовано по АДРЕСА_1 . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії та відповідно набуття ОСОБА_1 право власності на майно після смерті батька став той факт, що державний акт серії НОМЕР_1 не містить відомостей про те, яка саме частка у власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 . Судом було встановлено частку земельної ділянки належну ОСОБА_4 , проте належним чином не оформлено за життя, що і стало підставою для прийняття нотаріусом відповідної постанови.
Відзив на позовну заяву Відповідачами не надавався.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2018 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С.
Ухвалою судді Чулуп О.С. від 23.07.2018 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі. Постановлено призначити підготовче судове засідання.
Розпорядженням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.02.2021 року №420, відповідно здійснено повторний перерозподіл справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від17.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.
18.02.2021 року матеріали справи передані судді Гуденко О.А.
Ухвалою судді Гуденко О.А. від 19.02.2021 року, було прийнято до провадження справу, призначено підготовче судове засідання, витребувано у приватного нотаріуса ММНО Грищенко Л.А. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Гуденко О.А. від 25.01.2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідачі до судового засідання не з`явились, повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
У зв`язку з неявкою позивача, відповідачів, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України
Статтею 223 ЦПК України передбачає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 22.03.2016 року, актовий запис №13, підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 16.02.1960 року, актовий запис №689, підтверджено, що ОСОБА_4 є її батьком.
Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.12.2017 року № 50332127, приватним нотаріусом ММНО Грищенко Л.А. було заведено спадкову справу №44/2016 після смерті ОСОБА_4 , спадкоємець ОСОБА_1 .
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.12.2017 року приватного нотаріуса ММНО Грищенко Л.А., Позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі того, що з поданих Позивачкою документів на земельну ділянку, встановлено, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності декількох співвласників, без визначення часток, тобто неможливо визначити яка саме частка земельної ділянки належала спадкодавцю.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108054328 від 18.12.2017 року, Позивачка є власницею 17/100 домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , на підстав свідоцтва про право на спадщину серії номер 1364, виданого 18.12.2017 року, виданого Приватним нотаріусом ММНО.
Відповідно до матеріалів спадкової справи №44/2016 року підтверджено, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 та 21.07.2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески в ПАТ «Державний ощадний банк України, зареєстрованого в реєстрі за №637.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.12.2006 року, справа №2-7-6835, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання ідеальних часток, визнання права власності було задоволено; визнано за ОСОБА_3 право власності на 51/100 домоволодіння по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 право власності на 32/100 домоволодіння по АДРЕСА_1 та за ОСОБА_4 право власності на 17/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вказане рішення набрало законної сили.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.01.2007 року, справа №2-3-3158/06, позов ОСОБА_4 до адміністрації Центрального району виконкому ММР, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності було задоволено та визнано право власності за ОСОБА_4 на самовільно побудовані по АДРЕСА_1 літню кухню літ Е, навіс літ З, сарай літ Ц, гараж літ Х, житлову прибудову літ. А розмірами (4,78х13,43) + (3,19х4,0 кв.м.) загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м.

18.12.2017 року приватним нотаріусом ММНО Грищекно Л.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 17/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 з відповідною часткою прилеглих до нього будівель та споруд.

Відповідно до виписки з рішення Миколаївської міської ради №15/26 від 10.12.1999 року було передано громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 загальною площею 913 кв.м по АДРЕСА_1 для обслуговування індивідуальних житлових будинків і господарських споруд.

Державним актом на право власності на землю серії І-МУ №007755 підтверджено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у приватну власність передається земельна ділянка площею 0,0913 кв.м. для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2819.

Рішенням Миколаївської міської ради №2/15 від 07.06.2002 року надана додаткова земельна ділянка у спільну сумісну власність, площею 0,0087 га.

На підставі вказаного рішення в державний акт було внесено відповідні зміни.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.04.2003 року, справа №2-11-38/02 вирішено визначити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 виділивши в користування: ОСОБА_3 297/1000 (297 кв.м.), ОСОБА_4 357/1000 (357 кв.м), ОСОБА_2 346/1000 (346 кв.м.). Цим же рішенням ОСОБА_4 виділено у користування земельну ділянку 357 кв.м. із яких 35 кв.м. ділянки загального користування, 322 кв.м. ділянка індивідуального користування, в тому числі: під будівлями 234 кв.м., під двором 88 кв.м., що відповідало його долі у праві власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., розташовано по АДРЕСА_1 .

Суд дослідивши усі матеріали справи та матеріали спадкової справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ( ст.4 ЦПК України ).

Здійснюючи правосуддя. Суд захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законом або договором.(ст.5 ЦПК України).

У відповідності до приписів ст.13 ЦПК України. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Однією із засад судочинства, регламентованих п.3 ч. 1 ст.129 Конституції, є змагальність сторін та свободи в наданні своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, та є достатніми, якщо у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ст.ст.79,80 ЦПК України).

За приписами ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, за ч.4 цієї ж норми, обставини, встановлені рішенням суду , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у розгляді якої беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

У відповідності до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст. 14 Конституції України.

Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Згідно частин 1, 2 ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Власник майна, відповідно до ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_1 .

Зі змісту наведених норм права вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Враховуючи той факт, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності декількох співвласників, без визначення часток, тобто неможливо визначити яка саме частка земельної ділянки належала спадкодавцю правовстановлюючий документ на земельну ділянку відсутня, але дана земельна ділянка входить до складу спадщини, а позивачка єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину, та наявність Державного акту на право власності на землю серії І-МУ №007755 , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2819 та Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.04.2003 року, справа №2-11-38/02 відповідно до якого ОСОБА_4 виділено у користування земельну ділянку 357 кв.м. із яких 35 кв.м. ділянки загального користування, 322 кв.м. ділянка індивідуального користування, в тому числі: під будівлями 234 кв.м., під двором 88 кв.м., що відповідало його долі у праві власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., розташовано по АДРЕСА_1 та державний акт, суд приходить до висновку пронаявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268,280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку в розмірі 357 кв.м. для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, розташовану по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Повний текст рішення суду складено 07.11.2022 року

Суддя О.А. Гуденко