ПОСТАНОВА

Іменем України

21 вересня 2022 року м. Кропивницький

справа № 383/171/19

провадження № 22-ц/4809/687/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді (суддя -доповідач) Дуковського О.Л.

суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

з участю секретаря Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гура Костянтин Вікторович;

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кіровоградської області.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу в м. Кропивницький за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гура Костянтин Вікторович на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2022 року, у складі головуючого судді Адаменко І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кіровоградської області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кіровоградської області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом виселення.

Позивач в обґрунтування позову вказував, що згідно договору дарування від 27 вересня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білоус Н.В. його батькові ОСОБА_4 належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов вищевказаний будинок. Спадкоємцями першої черги за законом є він та його сестра - ОСОБА_5 .

Посилався на те, що заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2018 року йому визначено додатковий строк для прийняття спадщини.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.2018 він набув у власність будинок по АДРЕСА_1 .

Проте, на теперішній час він не може користуватися та розпоряджатися належним йому спадковим майном (будинком), оскільки в ньому проживає ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 .

Зазначав, що добровільно висилятися із будинку відповідачі не виявляють бажання.

Крім того, позивач у позовній заяві посилається на постанову Кропивницького апеляційного суду від 16.01.2019, якою було визнано , що ОСОБА_2 не набула права власності на спірний будинок.

Тому вважає, що відповідачами порушується його право власності, що полягає в зайнятості ними належного йому житлового будинку.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову та усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому житловим будинком.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.2018, зареєстровано в реєстрі за №518, ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належного спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 27.09.2000 приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білорус Н.В., за реєстром №3592 ( том 1 а.с.7).

Встановлено, що ОСОБА_2 зверталася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на спірний житловий будинок.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16.01.2019 рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.09.2018 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на житловий будинок скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позову ОСОБА_2 (том1 а.с.8).

Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року було залишено без змін постанову Кропивницького апеляційного суду від 16.01.2019 ( том 1 а.с.110-112).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.07.2021 у справі №383/156/21 у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі - продажу укладеним відмовлено повністю ( том 2 а.с.13-16).

Таким чином, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності.

Звернувшись із даним позовом позивач просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом виселення із нього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області від 19.07.2004 (том 1 а.с. 40).

Тобто, на день звернення із даним позовом відповідач ОСОБА_3 був неповнолітнім.

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Бобринецькою міською радою Кіровоградської області від 05.03.2019 за №397 підтверджується факт проживання ОСОБА_3 з 25.02.2005 по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , виданою Бобринецькою міською радою Кіровоградської області від 05.03.2019 за №396 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована з 09.04.2004 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1 а.с.44).

Також довідкою Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 05.03.2019 за №640 підтверджується, відповідачі та домовою книгою підтверджується факт реєстрації відповідачів за адресою спірного житлового будинку.

Таким чином, судом першої інстанції належним чином встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають тривалий час в спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2003 року з волі власника будинку (на той час ОСОБА_4 ).

Тривале проживання відповідачів у спірному будинку, суд першої інстанції визнав достатньою підставою для того, щоб вважати спірний будинок житлом відповідачів в розумінні статті 8 Конвенції.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти росії», заява N 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява N 19009/04, пункт 50).

Житло - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (частина четверта статті 29 ЦК України).

Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

На час звернення із даним позовом до суду та на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_3 був неповнолітнім.

Крім того, коли позивач набув права власності на спірний будинок відповідачі проживали в ньому досить тривалий час та були зареєстровані за адресою даного будинку, а тому не втратили право проживання в будинку, а сам по собі факт набуття права власності позивачем на це житло, обтяжене правом користування ним відповідачами, не може бути підставою для позбавлення їх права на житло, передбачене статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Тому, колегія суддів вважає, що відповідачі не можуть бути визнані такими, що втратили право користування спірним будинком з підстав, зазначених у позові.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гура Костянтин Вікторович - залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

04.10.2022 - складено постанову

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний