Єдиний унікальний номер 341/989/22
Номер провадження 2/341/388/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув у підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Заповіт від імені матері не посвідчувався. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, спадщину після смерті якої він прийняв, оскільки на час смерті матері постійно проживав з нею та вступив в управління та володіння спадковим майном. На час смерті матері з нею також проживав батько позивача ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 10 грудня 2008 року, яким усе належне йому майно заповів відповідачці - дружині позивача ОСОБА_2 . Позивач є спадкоємцем, який мав право на обов`язкову частку у спадщині. Проте, на спадкове майно після смерті батька не претендував. Позивач бажає оформити право власності на земельну ділянку, яка належала його матері. ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що належали спадкодавиці ОСОБА_3 , так як державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку виданий після смерті спадкодавиці.

З огляду на викладене, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавиці - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 0,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території села Насташине Бурштинської міської ради (колишньої Насташинської сільської ради) Івано-Франківського району Івано-Франківської області та яка належала ОСОБА_3 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 008013, який виданий 23 квітня 2001 року на підставі рішення VІІІ сесії ІІІ скликання Насташинської сільської ради від 24 січня 2000 року.

Ухвалою суду від 12 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04 жовтня 2022 року.

У підготовче судове засідання 04 жовтня 2022 року сторони не з`явились.

Позивач 04 жовтня 2022 року через канцелярію суду подав заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові та просить суд їх задоволити (а. с. 33).

Відповідачка 04 жовтня 2022 року подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а. с. 34).

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки такі повідомлені належним чином про судове засідання, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали, просили розгляд справи здійснювати без їхньої участі (а. с. 33-34).

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами загального позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане повторно Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франквської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), підтверджується, що спадкодавиця ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8).

Відповідно до довідки від 02 листопада 2021 року № 487, виданої Насташинським старостинським округом Бурштинської територіальної громади, підтверджується те, що заповіт від імені ОСОБА_3 в Насташинській сільській раді не посвідчувався (а. с. 19).

Згідно зі змісту довідки від 02 листопада 2021 року № 488, виданої Насташинським старостинським округом Бурштинської територіальної громади, встановлено, що після смерті ОСОБА_3 в управління та володіння спадковим майном вступив її син ОСОБА_1 (а. с. 20).

Те, що позивач є сином спадкодавиці, підтверджується копією свідоцтва про народження від 05 липня 1965 року серії НОМЕР_2 , де у графі «мати» зазначено « ОСОБА_3 », а у графі «батько» - « ОСОБА_4 » (а. с. 7).

Відповідно до довідки від 02 листопада 2021 року № 486, виданої Насташинським старостинським округом Бурштинської територіальної громади, підтверджується, що на момент смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з нею були зареєстровані і проживали: чоловік - ОСОБА_4 , 1921 року народження, син - ОСОБА_1 , 1948 року народження, невістка - ОСОБА_2 , 1952 року народження, внук - ОСОБА_5 , 1979 року народження (а. с. 19).

Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане Насташинською сільською радою, підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 9).

Відповідно до копії заповіту від 10 грудня 2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Насташинської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області Грицак М. Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 226, підтверджується те, що батько позивача ОСОБА_4 на випадок своєї смерті, все належне йому майно заповів ОСОБА_2 (а. с. 10).

02 березня 2012 року державний нотаріус Галицької районної нотаріальної контори Кіщук Л. І. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно ОСОБА_4 , яке складається з будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю від 23 квітня 2001 року серії ІІ-ІФ № 008013 підтверджується те, що спадкодавиця ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки площею 0,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення VІІІ сесії ІІІ скликання Насташинської сільської Ради народних депутатів від 24 січня 2000 року (а. с. 14).

Позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав.

З постанови державного нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Кіщук Л. І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 грудня 2021 року убачається, що нотаріус відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що державний акт на земельну ділянку був виданий після смерті спадкодавиці (а. с. 17).

З листа державного нотаріуса Галицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Кіщук Л. І. від 30 серпня 2022 року № 593/02-14 убачається, що Галицькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на день смерті проживав і був зареєстрований у с. Насташине Івано-Франківського району Івано-Франківської області, 30 листопада 2011 року заведено спадкову справу за № 516/2011. Із заявою про прийняття спадщини та на видачу свідоцтва про право на спадщину (від 30 листопада 2011 року № 969) на спадкове майно за заповітом звернулась ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 02 березня 2012 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Інших осіб, які б звертались до Галицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , немає.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців.

Враховуючи, що спадкодавиця ОСОБА_3 померла до набрання чинності Цивільним Кодексом України, а саме до 01 січня 2004 року, тому, відповідно до статті 5 ЦК України, до даних правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, який регулював відносини спадкування на момент смерті спадкодавця.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до частини першої та другої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями з законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем.

Згідно з приписів частини першої статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до частини другої статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Отже, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_3 та вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції від 25 жовтня 2001 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Частиною першою статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до пункту 16 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Так, відповідно до рішення VІІІ сесії ІІІ скликання Насташинської сільської ради від 24 січня 2000 року, спадкодавиці ОСОБА_3 виділили земельну ділянку.

Необхідно урахувати, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

З огляду на викладене, суд вважає, що рішення VІІІ сесії ІІІ скликання Насташинської сільської ради від 24 січня 2000 року та державний акт, який виданий після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 , свідчать про набуття нею права власності на спірну земельну ділянку. Оскільки, ОСОБА_3 розпочала процес набуття права власності на земельну ділянку, однак не встигла оформити за життя правовстановлюючий документ - державний акт на набуте нею майно через обставини, які від неї не залежали.

Отже, одержання у встановленому порядку державного акта на право приватної власності на землю, який спадкодавиці ОСОБА_3 виданий після її смерті, є похідною подією, адже процес приватизації спірної земельної ділянки ОСОБА_3 розпочала за життя.

Таким чином, спірна земельна ділянка площею 0,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території села Насташине Бурштинської міської ради (колишньої Насташинської сільської ради) Івано-Франківського району Івано-Франківської області, право власності на яку спадкодавиця ОСОБА_3 набула після смерті, включається до складу її спадщини і є об`єктом спадкування.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Суд установив та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно ОСОБА_3 , зокрема, на спірну земельну ділянку. Відповідачка ОСОБА_2 на цю спірну земельну ділянку не претендує, про що подала до суду відповідну заяву про визнання позову.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачкою пред`явленої позовної вимоги не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

За вказаних обставин, суд, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, коло спадкоємців та склад спадкового майна, після померлої ОСОБА_3 , той факт, що спадкодавиця мала право власності на спірну земельну ділянку, а позивач як спадкоємець за законом прийняв спадщину, а також, приймаючи до уваги визнання позову відповідачкою, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавиці - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 0,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території села Насташине Бурштинської міської ради (колишньої Насташинської сільської ради) Івано-Франківського району Івано-Франківської області та яка належала ОСОБА_3 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 008013, який виданий 23 квітня 2001 року на підставі рішення VІІІ сесії ІІІ скликання Насташинської сільської ради від 24 січня 2000 року.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2022 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ