Провадження № 2/127/4135/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Жигарової Д.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПрАТ «УПСК», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Чубенко С.В. звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначила, що 29.11.2019 року в м.Вінниця на перехресті вулиць Верхарна-Довженка, водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом марки «Citroen C5». д.н.з. НОМЕР_1 , під час проїзду нерегульованого рівнозначного перехрестя, не надав перевагу транспортному засобу марки «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався праворуч, чим вчинив ДТП, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Тобто, своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. 16.12 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2019 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_2 отримав черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій м`яких тканин лобної ділянки голови - відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого нейрохірургічного відділення № 12631 від 18.12.2019 року.

В результаті завданих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 перебував па лікуванні в КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що потягнуло за собою матеріальні витрати на лікування та тимчасову непрацездатність потерпілого.

Зокрема, на медичні препарати було витрачено 5792, 59 грн. (п`ять тисяч сімсот дев`яносто дві гривні п`ятдесят дев`ять коп.), що підтверджено товарними чеками.

Окрім матеріальної шкоди ОСОБА_2 було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідача, оскільки він зазнав фізичного болю, було завдано тілесних ушкоджень, було порушено нормальний спосіб життя. Позивач ОСОБА_2 змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я, а також для відновлення стану здоров`я по сьогоднішній день.

Завдану моральну шкоду ОСОБА_2 оцінює в розмірі 10000,00 грн.

Крім того, внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_4 був пошкоджений автомобіль «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Відповідно до Звіту №20/1 про оцінку автомобіля «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 05.02.2020 року: «Матеріальний збиток заподіяний власнику КТЗ «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті пошкодження при ДТП, станом на дату дослідження, складає 65805, 89 грн. із яких 52330,00 грн. страховою компанією було виплачено ОСОБА_3 .

Відповідно до акту надання послуг №1263 від 05.02.2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 1776 від 07.02.2020 року: загальна вартість послуг та матеріалів для ремонту автомобіля марки «Audi А6», номерний знак НОМЕР_2 , склала 102408,00 грн.

Отже, для відновлення пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 витратив 102408,00 грн. Різниця між виплаченою йому страховою сумою та фактично потраченими коштами на відновлення автомобіля становить: 102408,00 52330,00 = 50078,00 грн.

В полісі №149171666, страховик - СК УПСК (м. Київ, вул. Кирилівська, 40), страхувальник - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) зазначено: страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - двісті шістдесят тисяч гривень 00 копійок; за шкоду, заподіяну майну - сто тридцять тисяч гривень 00 коп.

Отже, матеріальна шкода, завдана позивачу ОСОБА_2 , внаслідок ДТП, що сталась з вини ОСОБА_4 становить: 5792, 59 грн. - витрати на лікування; 10000,00 грн. - моральна шкода. Матеріальна шкода, завдана позивачу ОСОБА_3 становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування 50078,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 5792,59 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позивач ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 50078,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. та судовий збір.

10.09.2021 року ухвалою суду за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду від 18.01.2021 року, поновлено строк на звернення із такою заявою та заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2021 року було скасовано та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

17.12.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про відсутність підстав відшкодування шкоди внаслідок допущеної грубої необережності потерпілим водієм ОСОБА_2 , який в свою чергу, маючи намір проїхати нерегульоване нерівнозначне перехрестя, зобов`язаний був надати дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, згідно вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху. На думку відповідача в діях водія ОСОБА_2 вбачаються груба необережність та умисне нехтування вимогами ПДР, зокрема п. 16.11, що сприяло виникненню події ДТП та спричиненню шкоди.

Крім того, у відзиві відповідач вказав, що оскільки згідно полісу №149171666 виданим СК «УПСК»,відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована, вимога позивачів щодо відшкодування завданої шкоди може бути пред`явлена до завдавача шкоди лише за умов, що позивач звернувся до страховика із відповідною заявою і йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а бо ж така шкода перевищує ліміт відповідальності страховика, що згідно полісу за шкоду заподіяну життю становить 260000,00 грн., заподіяну майну 130000,00 грн.

Позивачу ОСОБА_3 страховиком було здійснено страхове відшкодування в розмірі 52330,00 грн., в той же час позивач ОСОБА_2 доказів звернення до страховика не надав, тим самим не скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування, зокрема, на витрати пов`язані із лікуванням, тимчасовою втратою працездатності та моральною шкодою, що наразі не надає йому законних підстав для стягнення шкоди із відповідача.

На адвокатський запит представника відповідача, СК «УПСК» надало копії матеріалів страхової справи, з яких вбачається, що за страховою виплатою в розмірі 65805,00 грн. звертався лише ОСОБА_3 . Однак, отримавши значно меншу суму відшкодування, із незрозумілих причин, дії страховика не оскаржує, чим фактично визнав достатнім розмір страхового відшкодування.

Тому відповідач зазначає у своєму відзиві, що відповідно до роз`яснень що містяться у п. 16 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

12.10.2022 року ухвалю суду за результатами розгляду заяви представника позивачів адвоката Чубенко С.В. провадження в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 5792,59 грн. за пунктом першим позовних вимог було закрито.

Представник позивачів в судове засідання не з`явилася але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, уточненні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПрАТ «УПСК» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, та про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надходило.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що 29.11.2019 року в м. Вінниця на перехресті вулиць Верхарна-Довженка, водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом марки «Citroen C5». д.н.з. НОМЕР_1 , під час проїзду врегульованого рівнозначного перехрестя, не надав перевагу транспортному засобу марки «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався праворуч, чим вчинив ДТП, що призвело до пошкодження транспортного засобу. Тобто, своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. 16.12 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2019 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Таким чином, вина ОСОБА_4 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_4 був пошкоджений автомобіль «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Відповідно до Звіту №20/1 про оцінку автомобіля «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 05.02.2020 року: «Матеріальний збиток заподіяний власнику КТЗ «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті пошкодження при ДТП, станом на дату дослідження, складає 65805,89 грн. із яких 52338,24 грн. страховою компанією було виплачено ОСОБА_3 (а.с. 20-52, 92).

Відповідно до акту надання послуг №1263 від 05.02.2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 1776 від 07.02.2020 року, загальна вартість послуг та матеріалів для ремонту автомобіля марки «Audi А6», номерний знак НОМЕР_2 , склала: 102408,00 грн. (а.с. 54-55).

Отже, для відновлення пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 витратив 102408,00 грн. Різниця між виплаченою йому страховою сумою та фактично потраченими коштами на відновлення автомобіля становить: 102408,00 52330,00 = 50078,00 грн.

В Полісі № НОМЕР_3 , страховик - СК УПСК (м. Київ, вул. Кирилівська,40), страхувальник - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) зазначено: страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - двісті шістдесят тисяч гривень 00 копійок; за шкоду, заподіяну майну - сто тридцять тисяч гривень 00 коп. (а.с.56).

У даному ж випадку, розмір завданої шкоди діями відповідача не перевищує ліміту страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 цього Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим Договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення частини суми страхового відшкодування в розмірі 50078,00 грн., яка залишилася не виплаченою страховою компанією відповідача - СК УПСК (м. Київ, вул. Кирилівська,40), позивачами пред`явлено позов лише до ОСОБА_4 , винної особи у вчиненні ДТП.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком СК УПСК, мають подвійну правову природу та регулюються, по-перше, умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а по-друге, умовами, визначеними у договорі добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами ст. 25 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (пункт 40 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №372/51/16-ц).

Згідно з пунктом 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Тлумачення ст. 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Як встановлено, судом при розгляді справи позов до СК УПСК (страхової компанії в якої відповідач застрахував цивільну відповідальність) не пред`являвся, позивач відповідно до ст. 51 ЦПК України, жодних клопотань про залучення страхової компанії до участі у справі в якості співвідповідача на розгляд суду не подавав.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_3 , яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування: 50078,00 грн.

Між тим, суд критично ставиться до наданих позивачами акту надання послуг №1263 від 05.02.2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 1776 від 07.02.2020 року, оскільки представником позивачів не додано відомостей, що особа, яка проводила калькуляцію вартості ремонтно-відновлювальних робіт та самі роботи, має на це відповідну ліцензію (сертифікат), та взагалі відсутні відомості про особу, яка її складала.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Пунктом 16 зазначеної Постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таке деліктне правовідношення виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. ст. 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП майну третьої особи.

Приписи ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2 092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності транспортного засобу за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

А так як деліктні відносини поєдналися із відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування став страховик завдавача шкоди - відповідач - юридична особа у справі. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому цим Законом. І після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Суд зауважує, що під час розгляду цієї справи, суд приймає до уваги оцінену шкоду, згідно звіту № 20/71 від 05.02.2020 року, заподіяну внаслідок ДТП, а не вище вказаний акт надання послуг № 1263 від 05.02.2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1776 від 07.02.2020 року, виходячи з того, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, що повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методиці (зареєстрованої у МЮ України 24.11.2003 року за № 1074/8 395.

Пунктом 2.4 Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу (далі - т/з) відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом т/ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до положень ст. 36.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно із ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у т.ч. шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено судом, страховик визначив розмір страхового відшкодування у зв`язку з ДТП в сумі 52338,24 грн. і ліміт відповідальності ця сума не перевищила. Страховик виплатив страхове відшкодування позивачеві ОСОБА_3 у вказаній вище сумі, що підтверджується матеріалами справи, і позивач не заперечує її отримання. (а.с.92).

Тобто страхове відшкодування позивачеві ОСОБА_3 було виплачене страховиком і спір між ними з приводу суми був відсутній.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 10000,00 грн. суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови ПВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданнях з приводу отримання тілесних ушкоджень, пошкодження майна, а також душевних страждань перенесених під час ДТП та проходження лікування.

Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити їх частково у розмірі 5000,00 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, позивачами заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до положень частини першої, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що адвокатом Чубенко С.В. надано суду докази щодо понесених позивачами витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.: договір про надання правової допомоги від 14.05.2020 року № 13, підписаний адвокатом та позивачами Жилюком В.М. та Пивоваром М.І., ордер Серія ВН № 148385, ордер Серія ВН № 148386, попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, акт виконаних робіт від 18.01.2021 року до угоди № 13 від 14.05.2020 року, квитанція до прибуткового касового ордеру від 30.12.2020 року (а.с. 57-59, 105а-106).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за їх необґрунтованістю, а також відмовити у задоволені вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. Заяв щодо не співмірності заявлених вимог на правничу допомогу, а також заяв про зменшення витрат на правову допомогу ним суду не подавалось.

Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 2500,00 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 76-84, 89, 141, 164, 223, 259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, ч. 1 ст. 15, ст.ст. 16, 22, 23, 979, 990, 993, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. 29, п. 32.7 ст. 32, п. 22.1 ст. 22, п.п. 36.1, 36.2, 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПрАТ «УПСК», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 210,20 грн. (двісті десять гривень 20 коп.).

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2022 року.

Суддя: