гСправа № 358/686/21 Провадження № 2-о/358/5/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кіхтенка С.О.

за участю:

секретаря судового засідання Ведмеденко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Богуславський відділ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання особи на території України, про встановлення факту постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт постійного його проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Архангельській області, м. Заостровьє Виноградарського району, РСФСР. Потім 12 грудня 1990 року його мати ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_3 , після чого у січні 1991 року вони переїхали на постійне місце проживання в Україну в село Медвин Богуславського району, де він проживав на території України разом із своєю матір`ю та вітчимом з 1991 року і до тепер, і даний факт можуть підтвердити свідки.

В 1993 році сім`я була зареєстрована у селі Медвин Богуславського району Київської області, що підтверджується довідкою №45 від 19.01.2018 року, виданою виконкомом Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області № 358/545/18 від 30 травня 2018 року було встановити юридичний факт, а саме факт постійного проживання його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На сьогодні заявник вже тривалий час проживає на території України та враховуючи факт свого постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України, бажає реалізувати своє право шляхом звернення до уповноваженого органу з метою набуття громадянства України, для чого необхідно встановити даний факт.

Заявник змушений звернутися до суду з приводу встановлення приналежності до громадянства України, так як не має паспорта громадянина України, а на його звернення до Богуславського відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області з приводу отримання паспорта йому було відмовлено.

Представник заявника ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що вимоги ОСОБА_1 підтримує.

Представник заінтересованої особи Богуславський відділ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області - Кліщар С.М. в судове засідання не з`явився, але подав заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника заінтересованої особи.

Заслухавши представника заявника, свідка та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Заявник ОСОБА_1 не має паспорту громадянина України, при цьому заявник бажає отримати громадянство України для реалізації належних йому прав, як громадянина України в майбутньому, а тому звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі в Архангельській області, м. Заостровьє Виноградарського району, РСФСР, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08.01.1988 року Заостровським ЗАГС Виноградовского району Архангельської області.

12 грудня 1990 року мати заявника ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 виданим 12 грудня 1990 року Заостровською сільською радою Виноградівського району Архангельської області. Після чого у січні 1991 року вони переїхали на постійне місце проживання в Україну в село Медвин Богуславського району, де він проживав на території України разом із своєю матір`ю та вітчимом з 1991 року і до тепер.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області № 358/545/18 від 30 травня 2018 року було встановити юридичний факт, а саме факт постійного проживання матері заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Довідкою №45 від 19.01.2018 року, виданою виконкомом Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області підтверджується, що заявник ОСОБА_1 з 19 листопада 1993 року проживає в АДРЕСА_1 .

Допитана у судовому засіданні призначеному на 29 грудня 2021 року, свідок ОСОБА_2 підтвердила факт постійного проживання ОСОБА_1 у період з січня 1991 року по грудень 1991 року у с. Медвин Богуславського району Київської області, де він проживав разом із своїми батьками.

Реалізація права заявника отримати паспорт громадянина України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зав`язків тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом до 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

Зокрема, за ч.ч. 1, 7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов`язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі по тексту - Порядок), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом до 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

Постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом) (ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В судовому засіданні належними та допустимими доказами заявник підтвердив факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заявнику ОСОБА_1 встановлення факту про його постійне проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідне для реалізації належних прав, як громадянина України в майбутньому, тому враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки заявник в повному обсязі підтвердив вищевказаний факт належними та допустимими доказами, які сумнівів у суду не викликали.

На підставі викладеного, керуючись 4, 10-13, 57, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, положеннями Закону України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання особи на території України - задовольнити.

Встановити юридичний факт, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом до 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя С. О. Кіхтенко