№ 566/987/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року смт Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі : головуючого судді Феськова П.В.

при секретарі: Грановській М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Бондарчук В.Ю. від імені позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Підгаєцької сільської ради Млинівського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями за законом після смерті їхньої матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину позивачі прийняли у строк, встановлений чинним на той час законодавством, про що свідчить видача їм свідоцтв про право на спадщину за законом та свідоцтв про право на спадщину за заповітом. ОСОБА_3 у вересні 1949 року була прийнята у члени колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» с. Підгайці і розпочала працювати у ньому із січня 1951 року. Трудову діяльність у вказаному підприємстві ОСОБА_3 закінчила у 1971 році у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності. 13 червня 1994 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Правда» с. Підгайці було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії РВ № 00001, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 6. Як убачається з додатку № 1 до Акту РВ № 00001, у списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства за порядковим номером 18 вписане прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_3 , та місце її проживання на момент видачі вказаного акта с. Підгайці. Проте, протоколом № 1 від 28 березня 1996 року засідання комісії колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» у додаток № 1 до Державного акту РВ № 00001 були внесені зміни і ОСОБА_3 була виключена зі списку у зв`язку з тим, що померла у листопаді 1994 року. Як наслідок, на момент видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) членам КСП «Правда» на початку 1996 року її у відредагованих списках не було, і сертифікату ані їй, ані її спадкоємцям не видали.

В липні 2020 року позивачі звернулися із заявою до Млинівської районної державної нотаріальної контори про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на право на земельку частку (пай) на території Підгаєцької селищної ради розміром 3,14 умовних кадастрових гектари із земель колективної власності колишнього КСП «Правда» на території Підгаєдької сільської ради Млинівського району Рівненської області. Однак, постановами їм було відмовлено в отриманні такого свідоцтва, у зв`язу із тим. що не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_3 на земельну частку (пай). Про порушення права своєї матері, ОСОБА_3 , та, як наслідок, про своє порушене право на земельну частку (пай) позивачі дізналися лише у серпні 2020 року, коли нотаріусом було відмовлено їм в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 , право на 1/2 частки на земельну частку (пай) розміром 3,14 умовних кадастрових гектарів, із земель колективної власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» на території Підгаєцької сільської ради Млинівського району Рівненської області в порядку спадкування за законом. Стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та призначено підготовче засідання.

21 жовтня 2022 року представником позивачів адвокатом Бондарчук В.Ю. було подано заяву про уточнення позовних вимог/збільшення розміру позовних вимог в якій вона просить суд уточнити позовні вимоги у цивільній справі №566/987/20 та зобов`язати Підгаєцьку сільську раду Млинівського району Рівненської області виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну частку (пай) в розмірі 3,14 умовних кадастрових гектарів, право на яку отримала їх мати ОСОБА_3 .

Ухвалою від 23 листопада 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

19 травня 2021 року ухвалою Млинівського районного суду замінено первісного відповідача Підгаєцьку сільську раду Дубенського (Млинівського) району Рівненської області на належного відповідача Млинівську селищну раду Рівненської області.

Відповідно до ч 2. ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Ухвалою від 27 вересня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

21 жовтня 2021 року до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності в якій він просить суд відмовити в задоволені позову у зв`язку з пропущеним строком позовної давності позивачами без поважних причин.

У судове засідання, 10 травня 2022 року, позивачі та їх представник не з`явились, адвокат Бондарчук В.Ю. звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності сторони позивача. На позовних вимог наполягають і просять задоволити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання , 10 травня 2022 року, не з`явився.

14 грудня 2021 року представником відповідача Млинівської селищної ради подана заява про відмову від позовних вимог в повному обсязі, враховуючи те, що ОСОБА_3 права на земельну ділянку (пай) не набула, а тому таке право не може увійти до складу спадщини та застосувати строки позовної давності (а.с.188).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із спадкуванням права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Правда».

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Зі статті 1218 ЦК України вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с.16-24).

Як вбачається з копій матеріалів пенсійної справи гр. ОСОБА_3 ОСОБА_3 у вересні 1949 року була прийнята у члени колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» с. Підгайці і розпочала працювати у ньому із січня 1951 року, а припинила трудову діяльність у 1971 році у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності (а.с.25-27).

Відповідно до частин першої, другої ст.2 Закону України від 05 червня 2003 року №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

З роз`яснень, які містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Також за змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Як вбачається з повідомлення відділу у Млинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 18-17-0.28-67/112-20 від 18 травня 2020 року 13 червня 1994 року був виданий Державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «Правда» серії РВ № 00001 на території Підгаєцької сільської ради.

Гр. ОСОБА_3 була внесена в Додаток №1 до Державного акту серії РВ 00001 порядковий номер 18.

Згідно додатку №1 до протоколу від 28 березня 1996 року засіданням комісії колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» гр. ОСОБА_3 була виключена із списків додатків до Державного акту на право колективної власності у зв`язку зі смертю.

Крім того, розмір земельної частки (паю) колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» станом на 01 січня 2020 року складає 3,14 умовних кадастрових гектарів, а також за оперативною інформацією наданою Підгаєцькою сільською радою землі запасу сільськогосподарського призначення передані у комунальну власність на території сільської ради відсутні (а.с.28).

Таким чином, наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що на час передачі земель у колективну власність КСП «Правда» та одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю, мати позивачів ОСОБА_3 перебувала у членах КСП, була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), однак не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), у зв`язку зі смертю.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі за текстом - Порядок). У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Отже, ОСОБА_3 набула права на земельну частку (пай) так, як була членом КСП «Правда», КСП «Правда» отримало державний акт на право колективної власності на землю, за життя ОСОБА_3 була включена до списків громадян-членів КСП «Правда», згідно додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю, серії РВ 00001 від 13.06.1994. Виключення із списку до Державного акту на землю могло бути здійснене тільки у випадку смерті ОСОБА_3 , або виключення її з членів КСП «Правда» до видачі Державного акта на право колективної власності на землю. Смерть особи, яка була внесена до списку до Державного акту на землю, не позбавляє права спадкоємців на земельну частку (пай) за законом, який діяв на час виникнення даних правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.

Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статей71,75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК Української РСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, звернувшись до суду 14 серпня 2020 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропустили встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки позивачі про порушення своїх прав дізналися, або повинні були дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18 (провадження № 61-1048св19), від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16 (провадження № 61-36780св18).

Ураховуючи вищевикладене, правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 04 жовтня 2021 року у справі №190/1185/20, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів, оскільки вони не ставили питання про поновлення строку позовної давності та не навели обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

Керуючись Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 р., Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р, статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263 - 265 Цивільно процесуального кодексу, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Млинівської селищної ради Дубенського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відмовити.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.05.2022 року.

Суддя :