Справа №443/1203/22
Провадження №2/443/687/22
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

31 жовтня 2022 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Жидачівської міської ради про визнання незаконним рішення, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Жидачівської міської ради в якій просить визнати незаконним рішення Бережницької сільської ради №7 від 27.10.2003 за позовною давністю та судові витрати близько 20 000 грн. за 2006-2022 роки стягнути в його користь.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 17.10.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

У вказаний строк позивач сплатив судовий збір та надав рішення Бережницької сільської ради №7 від 27.10.2003.

У відповідності до ст. 186 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. ст. 175 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених ЦПК України.

З дослідженого оскаржуваного рішення Бережницької сільської ради №7 від 27.10.2003 встановлено, що вирішено звернутися з клопотанням до Жидачівської РДА про припинення користування земельною ділянкою фермером ОСОБА_2 наданої йому для ведення фермерського господарства в розмірі 12 га та передати її в землі запасу Бережницької сільської ради.

Пунктом 6 частини 1 статті 20 ГПК України встановлено що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Вказані правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у справі №922/989/18 викладені у постанові від 23.06.2020.

Господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів (пункт 6 частини першої статті 12 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю) (пункт 6 частини першої статті 20ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, на їхні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, поширюється юрисдикція господарських судів.

Якщо про реєстрацію фермерського господарства відомо до відкриття провадження у справі щодо спору між органом державної влади чи місцевого самоврядування та, зокрема, фізичною особою, якій із земель державної або комунальної власності надана земельна ділянка для ведення фермерського господарства, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у такій справі, оскільки вона має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічні правові висновки зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.11.2021 справа №539/1848/20 провадження №61-10394 св 21 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.09.2021 справа №539/1830/20 провадження № 61-12603св21.

Приписами ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суддею встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до суду із позовами щодо спірної земельної ділянки в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.02.2020 у справі №3/103-23/112 встановлено, що постановою Господарського суду Львівської області від 18.10.2006 у справі № 3/103-12/112, відмовлено у позові. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 апеляційну скаргу фермерського господарства Мадараша В.М. залишено без задоволення, а постанову Господарського суду Львівської області від 18.10.2006 - без змін. Постановою Вищого адміністративного суду України від 26.02.2009 касаційну скаргу фермерського господарства Мадараша В.М. задоволено частково: скасовано постанову Господарського суду Львівської області від 18.10.2006 та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2007. Ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково: Визнано незаконним та скасовано розпорядження Жидачівської районної державної адміністрації № 158 від 12.03.2004 «Про припинення користування земельною ділянкою фермером ОСОБА_2 ». Визнано незаконним та скасовано рішення Бережницької сільської ради № 7 від 27.10.2003 про звернення до Жидачівської районної державної адміністрації з клопотанням щодо вирішення питання про припинення права користування земельною ділянкою фермером ОСОБА_2 у розмірі 12 га. У решті заявлених позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду України від 03.06.2009 скаргу Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області задоволено: скасовано постанову Вищого адміністративного суду України від 26.02.2009. Ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 та постанову Господарського суду Львівської області від 18.10.2006 залишено в силі.

Приписами ч. 1 ст. 186 ЦПК встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 2 ст.186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України.

Відповідно ч.4 ст.186 ЦПК України ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

З огляду на викладене, у відкритті провадження слід відмовити, оскільки зазначена позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з вимогами ГПК України.

Керуючись ст.ст.186, 316, 353, ЦПК України, суддя

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Жидачівської міської ради про визнання незаконним рішення.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі надіслати заявникові разом з заявою і доданими до неї матеріалами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Р.Г. Равлінко