ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5622/22 Справа № 211/3415/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради м. Кривого Рогу, прокуратура Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені відповідача ОСОБА_2

на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, Прокуратура Довгинцівського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що з 12 березня 2005 року до 05 серпня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перебування сторін у шлюбі, народився син ОСОБА_4 . Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2006 року у справі № 2-691/2006 позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 28 лютого 2006 року. ОСОБА_2 злісно ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо утримання дитини, внаслідок чого щодо нього було порушено кримінальне провадження за фактом злісного ухилення від сплати аліментів. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року у справі № 2-691/2006 оголошено розшук у відношенні ОСОБА_2 . Станом на 01 травня 2014 року борг ОСОБА_2 по сплаті аліментів склав 41888 грн. Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 14 червня 2013 року у кримінальній справі № 211/3295/13-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК України) та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн. Посилаючись на те, що батько дитини ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання сина, що суперечить інтересам дитини, ОСОБА_1 просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК України) (том 1 а.с.2-5).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі належних та допустимих доказів позивач довела ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина ОСОБА_5 , а саме що батько не піклується про дитину, не займається його вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, на даний час перебуває у розшуку як особа, яка не сплачує аліменти (том 1 а.с.42-43).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 20 лютого 2020 року ОСОБА_2 , від імені якого діяла представник ОСОБА_3 , оскаржив його в апеляційному порядку.

Підставами апеляційного оскарження рішення суду заявник зазначив про порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Так, суд першої інстанції належним чином не повідомляв ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання, а також розглянув справу з порушенням правил підсудності, оскільки його зареєстроване місце проживання інше, ніж зазначено позивачем у позовній заяві. Розглядаючи справу суд першої інстанції не звернув увагу, що позбавлення батьківських прав матері або батька є виключною мірою (том 1 а.с.51-53).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 , задоволено частково. Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року скасовано. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав направлено за встановленою законом підсудністю до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції розглянув справу по суті з порушенням правил підсудності, оскільки на час подання позову до суду відповідач проживав за іншою адресою, ніж адреса проживання, яку вказала позивач у позовній заяві. Справу було розглянуто за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, тому є поважними причини не заявлення ним про непідсудність справи (том 1 а.с.113-115).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі (том 1 а.с. 120).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2022 року зупинено провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України (том 1 а.с. 228).

Постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд скасовуючи постанову апеляційної інстанції виходив із того, що розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діяла представник ОСОБА_3 , порушив норми процесуального права та розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , яку належним чином не було повідомлено про дату, час і місце судового засідання, що стало обов`язковою підставою для скасування постанови апеляційного суду (том 2 а.с.75-81).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 є сином позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 (том 1 а.с. 11, 8, 9), що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , свідоцтвом про шлюб ОСОБА_1 .

Рішенням суду 05 серпня 2013 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано (том а.с. 10).

Ухвалою суду від 10 квітня 2014 року подання державного виконавця щодо оголошення боржника ОСОБА_2 в розшук в зв`язку з ухиленням останнього від сплати аліментів за рішенням суду задоволено (том 1 а.с.21).

Борг по аліментам за час з червня 2006 року станом на 01.05.2014 р. складає 41888,00 грн. З довідки вбачається, що відповідач з 2006 року жодного разу не сплатив аліменти позивачці.

У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 26.06.2014 року виконком Довгинцівської районної у місті ради в інтересах дитини вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до акту від 05.06.2014 року що складений та підписаний сусідами за теперішнім місцем мешкання позивача, батько дитини ОСОБА_2 вихованням дитини не займається.

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.06.2013 року ОСОБА_2 засуджений за ст. 125 ч 1 КК України за нанесення легких тілесних ушкоджень позивачу по справі ОСОБА_7 .

Пред`являючи позов до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав, позивач посилалась на те, що останній свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина та самоусунувся від їх виконання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених у судовому засіданні обставин позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав буде здійснено згідно із законом і таке втручання в даному випадку буде виправданим та пропорційним, оскільки здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі малолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що постановлено за порушенням норм процесуального права, а справа направленню на розгляд за встановленою законом підсудністю, за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 , до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Стаття 109 ЦПК України, в редакції 2004 року, яка діяла на час звернення ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлює загальні правила підсудності, відповідно до ч.2 якої, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Аналогічне положення міститься у п.34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» відповідно до якої, якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

За приписами ст.27 ЦПК України, в редакції 2017 року, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Таке процесуальне право встановлено законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.

Колегія суддів наголошує на тому, що спір виник з приводу позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав, тобто до даних правовідносин слід було застосовувати правила загальної підсудності.

Розділом ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.п.9); заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, в редакції 2017 року, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції ( підсудності) іншого суду.

Згідно наявних в матеріалах справи анкетних даних, відповідач ОСОБА_2 , на момент пред`явлення позивачем 28 травня 2014 року позову, був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 14 грудня 2013 року, що підтверджується копією паспорта відповідача (том 1 а.с. 58).

Таким чином, за правилами ч.1 ст.109 ЦПК України, в редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи судом першої інстанції, дана справа належала за підсудністю Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 .

На вказане вище Довгинцівський районний суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області увагу не звернув та розглянув справу по суті з порушенням правил підсудності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

За приписами ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

З матеріалів справи вбачається, що справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_2 , який належним чином не був повідомлений про розгляд справи. Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем з поважних причин не було заявлено про непідсудність справи.

Оскільки вимоги ст. 378 ЦПК України унормовують безумовність скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи, у випадку його прийняття з порушенням правил територіальної юрисдикції, за наявності поважних причин не заявлення відповідачем про непідсудність справи суду першої інстанції, оскаржуване з цих підстав рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року підлягає скасуванню із направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю до до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Зважаючи на вище наведене, колегією суддів встановлено, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), в зв`язку з чим апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою підсудністю.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, з врахуванням того, що апеляційний суд направляє справу на новий розгляд за встановленою підсудністю в зв`язку з порушенням норм процесуального права, мають бути попередньо розглянуті судом першої інстанції при новому розгляді справи з дотримання правил підсудності, тобто судом встановленим законом.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - направити за встановленою законом підсудністю до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: