У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про забезпечення позову

13 жовтня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

19.09.2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.09.2022 року позовну заяву залишено без руху. 05.10.2022 року до суду на виконання вимог ухвали від 23.09.2022 року надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої вона просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити її відчужувати. В обґрунтування заяви зазначає, що діями відповідача-1, який уклав оспорюваний договір дарування без її згоди, порушено її право на спільну сумісну власність подружжя, яке набуте під час шлюбу, а відповідач-2 може здійснити відчуження спірного майна, а, отже, виконання рішення суду та судових захист стане неможливим або утрудненим.

Дослідивши подану заяву та додані до неї докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

На думку сторони заявника, існує реальна загроза відчуження майна, яке є предметом спору, що може утруднити в майбутньому виконання рішення.

Разом з тим, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.11.2018 року (справа № 752/6255/18), що при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Жодних обґрунтованих доводів з підтвердженням їх відповідними доказами стороною не надано.

Крім того, надані стороною позивача документи не доводять належність майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , станом на день звернення до суду з позовом саме відповідачу, а тому накладення арешту на таке майно, у випадку його належності іншій особі, буде порушенням та обмеженням прав цієї особи, що є недопустимим.

Спірного договору, який позивач просить визнати недійсним, суду не надано, клопотання про витребування такого договору у державного реєстратора позивач не заявляла.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява заявника ґрунтується на припущеннях і не містить викладу обставин та доказів щодо наміру відчуження зазначеного майна. Сам факт того, що особа має на майно право власності, яке до того ж не є підтвердженим належними доказами, не свідчить про те, що нею будуть здійснені дії, в результаті яких при задоволенні позову неможливо буде виконати рішення суду.

Законом чітко визначено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: