Справа № 182/2875/20
Провадження № 2/0182/1927/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.11.2022 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Представники позивача адвокат Безменко М.Є , що діє на підставі довіреності від 10.02.2020 року № 721-К-Н-О (а.с.147-148).

Заяви по суті справи:

АТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернув ся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № DNF0AD40306532 від 18.05.2009 року у розмірі 397 119,42 грн., а також понесені судові витрати(а.с. 2-3).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 18.05.2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір № DNF0AD40306532, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 101328,75 грн з терміном повернення до 03.10.2016 року. Позивач вказував, що свої зобов`язання за договором він виконав, надавши відповідачу кредит у зазначеному вище розмірі. Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 21.04.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 397 119,42 грн, яка складається з: 74683,27 грн - заборгованості за кредитом; 13938,36 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3669,89 грн. - заборгованості з комісії за користування кредитом; 304 827,90 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитно-заставним договором у розмірі 397 119,42 грн.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву та просить суд закрити провадження по справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с. 114-119)

В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначає, що за кредитно-заставним договором від 18.05.2009 року № DNF0AD40306532 він отримав кредитні кошти в розмірі 61970,73 грн., а не 101328,75 як зазначає в позовній заяві представник позивача. Згодом через сімейні обставини за кредитним договором виникла заборгованість і банк звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на заставне майно автомобіль KIA,модель Enterpise, рік випуску 1998, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2012 року по справі № 426/3242/12 позовні вимоги банку були задоволені та звернуто стягнення на заставний автомобіль. Рішення суду учасниками справи не оскаржувалось та набрало законної сили. З того часу, банк жодних заходів на виконання рішення суду не вчинив та продовжував нараховувати заборгованість за договором. У подальшому 29.10.2012 року він погодився укласти додаткову угоду до Договору та знайшов поручителя. Додатковою угодою було встановлено, що суму заборгованості за наданим кредитом зменшено на 37360,50 грн., встановлено загальний розмір кредиту 101328,76 грн. з датою погашення 03.10.2016 року. За графіком погашення він має сплачувати 3319,19 грн. щомісячно. Отже, позивач видавши йому за договором від 18.05.2009 року 61970,73 грн., пунктом 17.1.01. Додаткової угоди визначив, що видав йому 18.05.2009 року 101328,76 грн. При цьому жодної копійки після 18.05.2009 року він від банку не отримував. Також, в забезпечення виконання взятих ним перед позивачем зобов`язань за кредитно-заставним договором № DNF0AD40306532 банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки № DNF0AD40306532/1 від 29.10.2012 року. На виконання умов договору з листопада 2012 року по квітень 2014 року ним було сплачено за кредитним договором 53000 грн. В подальшому з банком виник конфлікт, оскільки він кредитні зобов`язання виконував, але автомобілем користуватись не міг, дозволу на це від позивача не отримав. 07.09.2017 року банк звернувся з позовною заявою до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області та просив стягнути заборгованість за кредитним договором № DNF0AD40306532 від 18.05.2009 року з поручителя у розмірі 106091,36 грн. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року по справі № 812/4626/17 з Поручителя ОСОБА_2 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором № DNF0AD40306532 від 18.05.2009 року в розмірі 106091,52 грн. Вказане рішення суду сторонами не оскаржувалось і, як йому повідомив поручитель ОСОБА_2 , відносно нього відкрито виконавче провадження. Як вбачається з заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року по справі № 812/4626/17 з поручителя стягнуто заборгованість за тілом кредиту 74683 грн. 27 коп.; проценти за користування кредитом 13938 грн.36 коп.; комісію за користування кредитом 3669 грн. 899 коп.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 13800 грн.00 коп. У цій справі банк просить суд вже з нього стягнути туж суму кредиту 74683 грн. 27 коп.; проценти за користування кредитом 13938 грн.36 коп.; комісію за користування кредитом 3669 грн. 899 коп.; але пеню вже у сумі 304827,90 грн. Тобто, різниця між заявленими вимогами до поручителя та до нього складається лише з розміром нарахованої пені. Вважає, що зазначене є підставою для закриття провадження по справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив (а.с. 145-147), просить суд позовні вимоги задовольнити. Вказує, що 18.05.2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір № DNF0AD40306532. Згодом через наявність у ОСОБА_1 заборгованості була укладена додаткова угода про реструктуризацію за кредитним договором, було зменшено розмір пені на суму 37360,50 грн. При цьому сторони домовились про фінансування іншої частини заборгованості, що була у позичальника на момент проведення реструктуризації за рахунок зміни розміру непоновлювальної кредитної лінії. Таким чином, банком, за погодженням з позичальником через підписання додаткової угоди й графіку платежів, було здійснено погашення прострочених зобов`язань шляхом оплати їх за рахунок використання обумовленої сторонами кредитної лінії. Це має відображення у графіку платежів, що був підписаний сторонами під час укладення додаткової угоди до кредитного договору. Підтвердженням волі позичальника до дії реструктуризованого кредитного договору є насамперед факт сплати ним тривалий час обумовленого сторонами у додатковій угоді розміру платежу. Відповідач був зобов`язаний відповідно до додаткової угоди виконувати свої зобов`язання, але допустив прострочення. Розмір заборгованості відповідача перед банком підтверджується належними доказами, проте відповідач не надав жодного доказу, який би її спростував. Предмет застави за договором станом на сьогоднішній день не реалізовано, але Банком вживаються заходи спрямовані на проведення цієї реалізації. Раніше винесені рішення щодо звернення стягнення на майно та стягнення заборгованості з поручителя не припиняє дію договору та не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання і права банку звернутися до суду з цим позовом до боржника.

Інших заяв по суті сторони, у визначені ухвалою суду строки, не надали.

Процесуальні дії у справі:

Провадження по справі відкрито 06.08.2020 року та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позов (а.с.40).

28.09.2020 року постановлено розглянути справу заочно (а.с.50) та ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі (а.с.51-52).

27.05.2022 року ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення суду від 28.09.2020 року, в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику) сторін, визначено строки для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив (а.с.108-109)

25.11.2022 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження по справі.

Судом встановлено:

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором.

Судом встановлено, що 18.05.2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір № DNF0AD40306532(а.с. 7-16), за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 61970,73 грн .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передано в заставу автомобіль KIA,модель Enterpise, рік випуску 1998, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У зв?язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов?язань з повернення кредиту та сплати процентів, первинно, а саме 20.01.2012 року, банк звернувся до суду з позовом до заставодавця ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2012 року по справі № 426/3242/12 по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 позовні вимоги банку були задоволені та звернуто стягнення на заставний автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNF0AD40306532 від 18.05.2009 року в сумі 143887,64 грн(а.с. 122-125).Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 03.05.2012 року.

Як встановлено з письмових пояснень сторін заставний автомобіль на яке рішенням суду було звернено стягнення на даний час не реалізований.

29.10.2012 року між позивачем та відповідачем Додатковою угодою було встановлено, що суму заборгованості за наданим кредитним договором № DNF0AD40306532 від 18.05.2009 року зменшено на 37360,50 грн., встановлено загальний розмір кредиту 101328,76 грн. з датою погашення 03.10.2016 року. За графіком погашення ОСОБА_1 має сплачувати 3319,19 грн. щомісячно(а.с. 17-18, 127-128).

Того ж дня, між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов?язався перед банком у повному обсязі відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов?язань за кредитним договором № DNF0AD40306532 від 18.05.2009 року (а.с.126).

07.09.2017 року банк звернувся з позовною заявою до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області та просив стягнути заборгованість за кредитним договором № DNF0AD40306532 від 18.05.2009 року з поручителя у розмірі 106091,36 грн. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року по справі № 812/4626/17 з Поручителя ОСОБА_2 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором № DNF0AD40306532 від 18.05.2009 року в розмірі 106091,52 грн.(а.с.129-134).

Як вбачається з заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року по справі № 812/4626/17 з поручителя стягнуто заборгованість за тілом кредиту 74683 грн. 27 коп.; проценти за користування кредитом 13938 грн.36 коп.; комісію за користування кредитом 3669 грн. 899 коп.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 13800 грн.00 коп. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 18.07.2018 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що станом на час звернення з цим позовом до суду заборгованість за тілом крежиту ОСОБА_1 за кредитним договором становить 74683 грн.27 коп. ; проценти за користування кредитом 13938 грн.36 коп.; комісія за користування кредитом 3669 грн. 899 коп.; пеня - у сумі 304827,90 грн.(а.с. 4-6)

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою та порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, про стягнення боргу з поручителя не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Такі ж висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 04 липня 2018 року № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Із встановлених судом обставин, вбачається, що станом на травень 2020 року предмет застави на підставі рішення суду не реалізовано, рішення суду про стягнення заборгованості з поручителя не виконано , а отже заборгованість за кредитним договором не було погашено, а тому банк не позбавлений права ставити питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Доводи заявника про те, що існування двох судових рішень: про звернення стягнення на предмет застави (справа № 426/3242/12) та про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя (справа № 182/4626/17), має наслідком подвійне стягнення з нього заборгованості за одним і тим же кредитним договором є необґрунтованими, оскільки наявність рішення про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, рішення суду про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором не позбавляє кредитора права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у разі невиконання рішення суду або у разі недостатності суми вирученої від реалізації предмета застави для повного погашення суми заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором станом на 21.04.2020 року у сумі 397119,42 грн, банк не звернув увагу на те, що після укладення додаткової угоди 29.10.2012 року та пред?явивши 07.09.2017 року позов про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 , де третьою особою вказано ОСОБА_1 , банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом дострокового стягнення заборгованості за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов?язання.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором вказана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, судом взято до уваги, що після зміни строку виконання основного зобов`язання право кредитодавця нараховувати пеню за кредитним договором припинилося.

Ураховуючи встановлені судом обставини справи та наведені вище норми матеріального права, при визначенні розміру заборгованості за кредитним договором від 18.05.2009 року належить взяти за основу розмір заборгованості, визначений у заочному рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року по справі № 812/4626/17 , де з поручителя стягнуто заборгованість за тілом кредиту 74683 грн. 27 коп.; проценти за користування кредитом 13938 грн.36 коп.; комісію за користування кредитом 3669 грн. 899 коп.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 13800 грн.00 коп. , а всього 106091 грн. 52 коп.

Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNF0AD40306532 від 18.05.2009 року з ОСОБА_1 в розмірі 106091,52 грн.

Щодо розподілу судових витрат

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 5956,79 грн.

Оскільки позовну заяву банку суд задовольняє частково (на 26,72 % від ціни позову), тому судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовною заявою підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1591,65 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,12,13,18,62,64,76,81,89,141,263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNF0AD40306532 від 18.05.2009 року в розмірі 106091,52 грн. (сто шість тисяч дев`яносто одна грн. 52 коп.), яка складається : заборгованість за тілом кредиту 74683 грн. 27 коп.; проценти за користування кредитом 13938 грн.36 коп.; комісію за користування кредитом 3669 грн. 899 коп.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 13800 грн.00 коп. ,

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1591,65 грн.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його повного складення.

Повний текст рішення складено 25.11.2022 року.

Дані про учасників справи:

позивач Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк», адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

Суддя: А. Г. Багрова