Справа № 183/1839/21
№ 2/183/841/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Краснянської Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в

В березні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просилили стягнути з ОСОБА_3 :

- заборгованість в розмірі 1 660 800,00 грн.;

- моральну шкоду в розмірі 250 000,00 грн.

Також позивачі просили суд вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначили, що 26 січня 2021 року між ними та відповідачкою було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В.В, зареєстрований в реєстрі за № 153, відповідно до якого, в строк до 22 березня 2021 року між сторонами попереднього договору буде укладено основний договір, відповідно до умов якого відповідач виступить продавцем, а позивачі покупцями нерухомого майна житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,1334 га, кадастровий номер :02:003:0623, розташованої за цією ж адресою, та в день нотаріального посвідчення основного договору зобов`язуються передати (оплатити) продавцеві вартість нерухомого майна в повному обсязі з урахуванням умов попереднього договору.

Ціна продажу нерухомого майна за основним договором повинна була складати 2817247,41 грн., що складало еквівалент 100000 доларів США, які покупці повинні були передати продавцеві в день підписання основного договору.

Відповідно до п.9 попереднього договору в рахунок сплати ціни продажу нерухомого майна позивачі передали відповідачці в якості авансу грошові кошти у розмірі 845174,22 грн., що складало еквівалент 30000 доларам США.

При укладенні попереднього договору сторони домовилися, що датою укладення договору може бути 18 березня 2021 року, і на певний час вони забронювали місце у нотаріуса, який посвідчував попередній договір. Між тим, в призначений час відповідачка для укладення основного договору не з`явилася, тому 19 березня 2021 року, на електрону адресу відповідача було направлено повідомлення з пропозицією прибути до приватного нотаріуса Працевич В.В. 22 березня 2021 року о 15:00 (останній день для укладення основного договору) для укладення договору, або повернути отримані відповідачем грошові кошти в подвійному розмірі. Однак, в призначений час відповідач до офісу нотаріуса не прибула, про наявність поважних причин для не прибуття не повідомила, внаслідок чого укладення основного договору, в строк до 22 березня 2021 року, що визначено умовами попереднього договору, не відбулося.

Таким чином, на момент подання позовної заяви, відповідачем зобов`язання за попереднім договором не виконано, основний договір, внаслідок односторонньої відмови відповідача не укладено, грошові кошти в сумі, що встановлена попереднім договором не повернуті, тому з посиланням на п.8 Попереднього договору, а також на вимоги ст.ст. 610, 611, 635, 627 ЦК України, позивачі просять стягнути з відповідача авансову суму у подвійному розмірі, що за їх підрахунками складає 1660800 грн.

Крім того, позивачі у позові посилаються на те, що їм було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із порушенням їх прав та законних інтересів, як покупця. Душевні страждання негативно вплинули і на стан здоров`я позивачки, оскільки на той час вона була вагітна, в зв`язку з чим вона звернулась до лікаря. Розмір завданої їй моральної шкоди позивачі оцінила у 250 000,00 грн., які також просили стягнути з відповідача на свою користь.

У відзиві на позов відповідач посилається на те, що 26 січня 2021 року між нею та позивачами дійсно укладено попередній договір, який посвідчено приватним нотаріусом Працевич В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 153, відповідно до умов якого сторони зобов`язуються в строк до 22 березня 2021 року укласти Договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, 15.03.2021 року за результатами аналізу на виявлення COVID-19, у ОСОБА_3 було виявлено ознаки захворювання, у зв`язку з чим з 28.05.2021 року до 08.06.2021 року, відповідачка знаходилася на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою № 7 виданою Головним лікарем Приватного підприємства «Баро» /Т-1.а.с.164/. Отже, відповідач наголошує на тому, що з об`єктивних причин не мала можливості у строк до 22.03.2021року укласти з позивачами основний договір.

Стосовно посилання позивачів, щодо повернення у подвійному розмірі гарантійної суми визначеної у п.9 вищевказаного Договору відповідач зазначила наступне.

Відповідно до умов попереднього Договору, ціна продажу нерухомого майна за основним договором бути складати у гривні 2 817 24741 грн., що є еквівалентом 100000 доларів США. У разі укладення основного договору купівлі-продажу гарантійна сума залишається у відповідача та зараховується як частина виплати за вказаний вище об`єкт нерухомості. Згідно п. 9 Договору позивачі у якості авансу передають відповідачу грошові кошти в розмірі 845 174,22 грн., що є еквівалентом 30 000 доларів США. Отже, відповідачка отримала від позивачів грошові кошти у розмірі 845 174,22 грн. у якості авансу, що, на думку ОСОБА_3 , не є за своєю природою забезпечувальним платежем, а тому не підлягає поверненню у подвійному розмірі. За таких обставин, позивач просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі /Т-1, а.с. 145-164/.

У відповіді на відзив позивачі вважають доводи, зазначенні у відзиві, не обґрунтованими та такими, що порушують їх права /Т-2, а.с. 92-108/.

В судовому засіданні позивачі та їх представник, кожен окремо, позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, в подальшому звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, з підстав, визначених у відзиві.

Ухвалою суду від 25 березня 2021 року заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходів щодо забезпечення позовних вимог, шляхом накладання арешту в межах суми позовних вимог у розмірі 1 660 800 грн. на житловий будинок та земельну ділянку 0,1334 га, за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року по справі було відкрите провадження, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25 червня 2021 року підготовче провадження по цивільній справі закінчено та призначено до розгляду по сіті.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 (Сторона один) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (Сторона два) було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі з № 153, відповідно до якого сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк до 22.03.2021 року укласти Договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідно до якого сторона один зобов`язується передати у спільну часткову власність, по Ѕ частці кожному зі сторін два:

Житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

Земельну ділянку площею 0,1224 га, кадастровий № :02:003:0623, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 27-30).

Відповідно до п. 8 Попереднього договору, одностороння відмова від ціни продажу нерухомого майна, встановленої у пункті 6 цього Договору, вважається порушенням умов попереднього договору і може розглядатися другою стороною як відмова від укладення Основного договору, що зумовлює правові наслідки, передбачені законом та попереднім договором. У разі відмови (ухилення) Сторони один від укладення основного договору Сторона один зобов`язується повернути гарантійну суму зазначену у п. 9 цього договору, у подвійному розмірі. У разі укладення основного договору купівлі-продажу гарантійна сума залишається у Сторони один та зараховується як частина виплати за вказаний вище об`єкт нерухомості.

Також відповідно до п. 9 зазначеного договору у рахунок сплати ціни продажу нерухомого майна за Основним договором Сторона два передає Стороні один у якості авансу грошові кошти в розмірі 845 174,22, який в еквіваленті складає 30 000 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день укладення договору. /Т-1, а.с.27-30/.

Судом встановлено, не спростовано сторонами, що у строк до 22 березня 2021 року між сторонами не було укладено основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, склад якого визначено у попередньому договорі, внаслідок чого між сторонами виник спір щодо повернення авансової суми, на умовах, визначених договором та законом.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц.

З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд дійшов висновку про те, що платіж, переданий ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові в розмірі 845 174,22 грн., незалежно від причин, за якими основний договір купівлі-продажу не укладений сторонами.

Вирішуючи вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, яка полягала у душевних та фізичних стражданнях, у вигляді негативних наслідків протікання вагітності позивачки, які вони зазнали у зв`язку із порушенням їх законних прав та інтересів як покупців, суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

Зокрема, умовами укладеного між сторонами договору не передбачене відшкодування моральної шкоди, а ст. 536 ЦК України визначає порядок відшкодування збитків, завданих порушенням.

Аналізуючи викладене, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 23 ЦК України, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання позивачам моральної шкоди, позивачами не надано доказів наявності моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в солідарному порядку на користь відповідачів, - належить відмовити.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Пропорційно до задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів сплачений ними судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 137, 141, 209, 210, 247, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 авансову суму у розмірі 845174 гривні 22 копійки (вісімсот сорок п`ять тисяч сто сімдесят чотири гривні 22 копійки).

В іншій частині позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 4225 гривень 87 копійок (чотири тисячі двісті двадцять п`ять гривень 87 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4225 гривень 87 копійок (чотири тисячі двісті двадцять п`ять гривень 87 копійок).

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В.Сорока