Справа № 699/1280/21
Номер провадження № 2/699/59/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

20.05.2022 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - виконавчого комітету Селищенської сільської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом і просила визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач на його прохання і за її згодою зареєстрований за вказаною адресою з 17 червня 2021 року, але у будинок після реєстрації не вселився і по даний час у ньому не проживає, фактично проживає в цьому ж селі Петрушки за іншою адресою, тому позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала, вказала, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с 19).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 30, 35) причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у заочному порядку.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - виконавчого комітету Селищенської сільської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, проти задоволення позову не заперечують (а.с. 31).

У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 (до 19.07.2021 року Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області. ОСОБА_3 входить до складу Селищенської об`єднаної територіальної громади Звенигородського району Черкаської області.

Вказаний будинок належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу будинку від 09 вересня 2005 року, посвідченого Митрофановою Л.П., приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2002 (а.с.11).

У відповідності зі ст. 210 Цивільного кодексу України право власності на вказаний житловий будинок 12 вересня 2005 року було зареєстровано за позивачем Корсунь-Шевченківським виробничим відділком комунального підприємства Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації (а.с.13).

Згідно п.23 ч.1, п.23 ч.3 Постанови Верховної Ради України № 807-IX від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів» Корсунь-Шевченківський район ліквідовано і включено до складу Черкаського та Звенигородського районів. Селищенська сільська рада, яка до цього входила до складу Корсунь-Шевченківського району, ввійшла до складу Звенигородського району. Постанова набула чинності з 19.07.2020 року.

У будинку АДРЕСА_1 з 17 червня 2021 року по даний час зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 (а.с. 23).

Відповідач не був і не є членом сім`ї власника будинку, з моменту його реєстрації у цьому будинку і по даний час не проживав і не проживає у ньому, що підтверджується комісійним актом, складеним 01 грудня 2021 року за участю старости с. Петрушки ОСОБА_4 , мешканців села Петрушки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.17). Згідно вказаного акта у обстежуваному будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , зареєстрований гр. ОСОБА_2 , але він не проживав і не проживає у цьому будинку з 17 червня 2021 року по даний час.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не є власником будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований за даною адресою з 17 червня 2021 року по даний час, але у цьому будинку ніколи не проживав і не проживає, не був і не є членом сім`ї власника будинку, факт реєстрації відповідача порушує право власності позивача на житловий будинок, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду так як вона є особою із інвалідністю 2 групи безтерміново (а.с.10). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує судові витрати зі сплати судового збору в сумі станом на дату подачі позову до суду 908,00 грн з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 263-265, 280-289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: виконавчого комітету Селищенської сільської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , інші відомості суду не відомі, у дохід держави судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн (стягувач: Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106).

Копію заочного рішення надіслати учасникам справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Суддя Свитка С.Л.