П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Київ

Справа №356/432/21

Провадження № 22-ц/824/6992/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Березанського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що згідно свідоцтва про право власності від 22 вересня 2000 року та свідоцтв про право на спадщину за законом від 22 вересня 2000 року позивачі по справі є співвласниками житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по

АДРЕСА_1 .

В даному будинку зареєстрована колишня дружина ОСОБА_3 -

ОСОБА_4 , та їх спільні повнолітні діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в 2015 році переїхали разом з матір`ю до м. Березань Київської області, а саме в житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_2 .

Незважаючи на тривалу відсутність у житловому будинку по

АДРЕСА_1 , відповідачі місце своєї реєстрації змінювати не бажають. В той же час, зважаючи на місце реєстрації відповідачів у належному позивачам будинку, позивачі по справі позбавлені можливість оформити субсидію, оскільки дохід відповідачів також враховується при її нарахуванні. Разом з тим, за комунальні послуги відповідачі не сплачують, будинком не цікавляться, не ставляться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, їх особистих речей в будинку немає. Будь-яких перешкод у відповідачів щодо користування спірним приміщенням ніколи не існувало, будинок вони покинули добровільно, за весь період не проживання ніколи не виявляли бажання проживати у будинку чи брати хоч якусь участь у його утриманні. Таким чином, прописка відповідачів у належному позивачам будинку, створює їм перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє їх можливості в повній мірі використовувати свій об'єкт права власності та негативно впливає на їх матеріальний стан, що порушує їх права.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , такими, що втратили право користування будинком за АДРЕСА_1 .

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 13 жовтня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням передано на розгляд до Яготинського районного суду Київської області за встановленою територіальною підсудністю.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 19 листопада

2021 року справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала щодо зняття її з реєстрації.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний будинок є житлом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в розумінні статті 8 Конвенції.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

17 лютого 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 через засоби поштового зв?язку подали до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просять скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції фактично проігнорував обставини справи, оскільки визнання відповідачами обставин не проживання у спірному будинку майже 10 років, надані стороною позивача письмові докази, залишає поза увагою усі норми закону, які регулюють спірні правовідносини, та на власний розсуд робить незрозумілий висновок, який іде у розріз як і з обставинами справи, так і з чинним законодавством.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 травня 2022 року витребувано з Яготинського районного суду Київської області матеріали цивільної справи № 356/432/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

03 червня 2022 року матеріали цивільної справи № 356/432/21 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Заявникам необхідно було подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

20 червня 2022 року на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 06 червня 2022 року, заявниками через засоби поштовогозв?язку наданоклопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення судупершої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 січня

2022 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скарги не надходив.

Позиція Київського апеляційного суду

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, до суду представник позивачів адвокат Вак О.В. подала заяву, в якій просила роглянути скаргу за відсутності позивачів і задовольнити вимоги апеляційної скарги. підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.125-127).

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

а таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В іншій частині рішення Яготинського районного суду Київської області

від 11 січня 2022 року в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по

АДРЕСА_1 .

22 липня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 лютого 2019 року.

У спірному будинку зареєстрована колишня дружина ОСОБА_3 -

ОСОБА_4 , та їх спільні повнолітні діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6

14 лютого 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем

і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно із статтею 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі

№ 6-709цс16 викладена правова позиція, що «правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час».

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини

і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта статті 10ЦПК України).

У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від

02 грудня 2010 року).

Отже, позбавлення особи житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що втручання у її право особи на повагу до житла буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 442/8188/19 зазначено, що «Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц, погоджуючись з рішенням місцевого суду про відмову у визнанні особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, дійшов висновку про те, що позивач, прийнявши квартиру у дар, тобто безоплатно набувши у власність майно, знав про проживання в ньому відповідачки - члена сім`ї колишнього власника цього житла, яка не має іншого житла, тому його право на це майно не може бути захищено шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яка внаслідок цього стане безхатченком, що не є справедливим з урахуванням усіх обставин цієї справи. Отримана позивачем у дарунок квартира не є єдиним можливим місцем його проживання».

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2022 року у справі № 755/19709/20 зазначив, що «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі

№ 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) зауважила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою. Розглядаючи питання про припинення права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що у справі, яка переглядається, необхідно дотримуватися балансу захисту права власності позивача на квартиру та права користування цим житлом відповідачем, який вже не є членом її сім`ї, проте зареєстрований у спірній квартирі, проживає в ній з 2015 року та іншого житла немає.».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Київським апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 зареєстровані у житловому будинку з 23 грудня 2010 року та вселились до нього з дозволу власника, особи, з якою проживали однією сім`єю - ОСОБА_3 , отже набули право користування житловим приміщенням у встановленому законом порядку.

Будь-яких доказів відсутності відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, позивачем суду не надано.

За таких обставин Київський апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки таке втручання буде мати порушення статті 8 Конвенції.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про застосування у спірних правовідносинах правил статей 71, 72 ЖК України, оскільки такі норми розповсюджуються на правовідносини, які виникли між власником та наймачем або членами його сім?ї.

А з матеріалів справи відомо, що спірні правовідносини виникли між власником та членом сім?ї власника житла, що регулюється статтею 405 ЦК України.

За таких обставин, Київський апеляційний суд дійшов висновку про виключення з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення посилання суду на статі 71, 72 ЖК України.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, Київський апеляційний суд дійшов висновку про виключення з мотивувальної частини рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року посилання суду на статі 71, 72 ЖК України.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року в частині вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 376, 378, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року змінити, виключити з мотивувальної його частини посилання на статті 71, 72 ЖК України.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна