СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/29390/21

пр. № 2/759/2257/22

05 жовтня 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Гришиної А.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 5 433 000,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10.03.2008 року він передав відповідачу грошові кошти на добудову житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 200 000,00 доларів США, що на офіційним курсом Національного банку України становило 1 010 000,00 грн, про що вони уклали відповідний договір.

13.12.2021 відповідачу було відправлено претензію на адресу його проживання, в якій останньому було надано строк на повернення коштів три дні з моменту отримання претензії, яку він отримав 16.12.2021 року і яка залишилась без відповіді. на час звернення до суду відповідач не повернув зазначені кошти. Посилаючись на вищезазначене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму позики.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021 р. визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с.25).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.01.2022 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.28).

Позивач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі (а.с.40).

Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просить розглядати справу за його відсутності (а.с.30).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України не здійснюється.

Відповідно до положень ч. ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 10.03.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно п. 1.1 якого, позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 200 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору становило 1 010 000,00 грн (а.с. 17-18).

Відповідно до пп. б п. 2.1 договору сторони погодили, що остаточний розрахунок щодо повернення позики має бути здійснено не пізніше 10.03.2019 року.

Договір підписано двома сторонами, недійсним у встановленому законом порядку не визнаний.

13.12.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію про повернення грошових коштів згідно договору позики від 10.03.2008 року (а.с.20).

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Позичальник - відповідач у справі ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, борг у розмірі 200 000,00 доларів США не повернув.

Позивач просить стягути з відповідача вищевказаний борг в гривнях за курсом НБУ станом на день подачі позову - 23.12.2021 року, а саме 5 433 000,00 грн.

Суду не надано доказів іншого розміру боргу відповідача перед позивачем.

Відповідач порушив вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідачем не спростований вказаний позивачем розмір заборгованості.

Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки позивач звільнений від відповідно до ч.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у дохід держави.

Враховуючи визнання позову відповідачем під час підготовчого розгляду до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути судовий збір у дохід держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з нього стягненню у випадку невизнання ним позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін.

Пп. 1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у даному випадку становить 11 350,00 грн.

Таким чином, з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 5 675,00 грн (50% від грн.).

Керуючись статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10.03.2008 року у розмірі 5 433 000 (п`ять мільйонів чотириста тридцять три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 5 675,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення виготовлено 05.10.2022.

Суддя Ю.О. Твердохліб