Справа № 486/2152/21
Провадження № 2/486/286/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарях Деменко К.Л., Годюк А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка до депутата Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Пелюха Миколи Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, про захист ділової репутації

учасники справи: позивач Управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка, відповідач депутат Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Пелюх М.О., третя особа Южноукраїнська міська рада Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку із Управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка (далі - Управління освіти) надійшов позов до депутата Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Пелюха М.О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, про захист ділової репутації, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права Управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка на недоторканість ділової репутації, інформацію, яка поширена на сайті міста Южноукраїнська 23 вересня 2021 року під час пленарного засідання сесії Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та зобов`язати відповідача спростувати вказану інформацію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 вересня 2021 року, під час пленарного засідання 19 сесії VIII скликання Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, міський голова надав слово начальнику управління освіти Сінчуку Ю.М., якій озвучив інформацію щодо реформування шкільного харчування, яке стартує з 01 січня 2022 року. ОСОБА_1 представив депутатам фотопрезентацію нового обладнання та відповідного меню та необхідності придбати: 6 шт. - пароконвектоматів, 6 шт. - овощерізок, 6 шт. - міксерів, 7 шт. - блендерів, 2 шт. - м`ясорубки тощо на загальну суму 1 млн. 408 тис. грн. ОСОБА_1 просить кошти з ресурсу, які не були витрачені управлінням освіти, в сумі 700 тис. грн. та не використані кошти з садочку в с. Іванівка, який не відкрився, в сумі 708 тис. грн. - погодити на внутрішній перерозподіл для придбання вище зазначеного обладнання, адже тендерні процедури довготривалі, тому необхідно в цьому році встигнути здійснити закупівлю. Відбулось обговорення за участю депутатів міської ради ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , в ході якого обговорили цінову політику вартість обладнання для його придбання. Разом з тим, депутатом Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Пелюхом М.О. було висловлено свої сумніви щодо правдивості слів і озвучених цін начальником управління та вважав їх завищеними, також було озвучено коментар про те, що Управління освіти здійснює закупівлю олії, чайників, утюгів тощо. за завищеними цінами. Крім того, відповідач вважав, що Управління освіти не може бути ефективним в плані харчування та зазначив, що як показує практика держава і місцеві органи самоврядування не досить ефективні виконавці та неякісні виконавці цих послуг. ОСОБА_1 заперечив щодо необґрунтованих та голослівних звинувачень з боку депутата ОСОБА_6 , запевнив, що діє в рамках чинного законодавства. В результаті численних перевірок - порушень не виявлено.

Вказує, що вказані висловлювання відповідача одразу були поширені серед невизначеного кола осіб та стали загальнодоступними необмеженому колу осіб, та забезпечено можливість постійного його перегляду.

Вважає, що поширена про позивача інформація, є такою, що порушує його особисті немайнові права, завдає шкоди діловій репутації, а тому порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання поширеної інформації недостовірною та спростування її відповідачем.

Ухвалою суду від 31 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху, в зв`язку із несплатою позивачем судового збору.

14 січня 2022 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків разом із платіжним дорученням.

25 серпня 2022 року на адресу суду від представника третьої особи надійшло пояснення, в яких вказує, що відповідачем на момент подання даного пояснення не доведено, що оспорювана інформація на час її поширення була повною та перевіреною, а тому, на думку Южноукраїнської міської ради. Наявні правові підстави для визнання оспорюваної інформації недостовірною /а.с.159/162/.

Представник позивача в судовому засіданні 22 квітня 2022 року позов підтримав, до викладеного в позові додав, що на пленарному засіданні були присутні 28 депутатів. Зауважив, що підстави та предмет позову у двох справах, на які посилається відповідач різні, оскільки у вказаній справі розглядається питання щодо оскарження рішення іншої 20-ї сесії, де відповідачем теж було висловлено думку щодо завищення цін. Надане ним розпорядження запитувалось по іншій справі, однак воно стосується всіх закупівель за 2021 рік. В судове засідання 13 жовтня 2022 року представник позивача не з`явився, надав суду заяву із проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судовому засіданні 22 квітня 2022 року пояснив, що він є депутатом Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, до цього був заступником міського голови. Неодноразово звертав увагу на зловживання Управлінням освіти в закупівлях, завищенням очікуваної вартості, завищеннях цін. Його звинувачення відповідають дійсності, оскільки ще в 2020 році при закупівлі олії та електрообладнання, такого як чайники, праски, після його розголосу в суспільстві вартість олії додатковими угодами була зменшена на 20%, а закупівля електропобутової техніки взагалі скасована. Це говорить про те, що його звинувачення не є безпідставними. Управлінням освіти подано до Южноукраїнського міського суду аналогічний позов у справі № 486/2153/21, що на його думку, є зловживанням процесуальними правами позивачем. Уповноважена особа Управління освіти відповідальна за закупівлі вже була визнана судом винною за зловживання закупівлями, єдине, що суд не заборонив їй займатися певною діяльністю, та що є додатковою підставою для підтвердження його слів. З приводу наданого акту перевірки комісії, із всіх членів комісії тільки один член комісії Саєнко Тетяна є спеціалістом із закупівлі в сфері проведення перевірок та єдиною, хто може контролювати. Всі інші члени робочої групи є або депутатами, або спеціалістами не за фахом. Тому не варто брати до уваги даний акт, а об`єм інформації досить значний. Насправді ніякої перевірки в даному випадку не проводилось. Всі його висловлювання є особисто його точкою зору, на яку він має право. Подання управлінням освіти декількох позовів є метою політичного тиску на нього, оскільки він не тільки виявляє порушення в цій сфері, а ще й оприлюднює ці дані, звертає увагу суспільства щодо того, що якість та вартість харчування в закладах освіти м. Южноукраїнська взагалі не відповідає. Для прикладу є Вознесенська територіальна громада, де шкіл та садочків більше, витрати на утримання сфери освіти набагато менші, а якість надання освітніх послуг краща. Позов вважає безпідставним. В судове засідання 13 жовтня 2022 року відповідач не з`явився, надав суду заяву із проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає.

Представник третьої особи Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовної заяви.

Дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2021 року відбулось засідання 19 сесії VIII скликання Южноукраїнської міської ради Миколаївської області. В протоколі №23 від 23 вересня 2021 року /а.с. 15-20/ вказано, що «міський голова надав слово начальнику управління освіти Сінчуку Ю.М., якій озвучив інформацію щодо реформування шкільного харчування, яке стартує з 01 січня 2022 року. Вже розроблені норми організації харчування в закладах освіти, а це і порядок організації харчування та перелік обладнання, яке в обов`язковому порядку повинно бути на харчоблоках шкіл для забезпечення приготування по новому меню. ОСОБА_1 представив депутатам фотопрезентацію нового обладнання та відповідного меню. Для дотримання всіх норм необхідно придбати: 6 шт. - пароконвектоматів, 6 шт. - овощерізок, 6 шт. - міксерів, 7 шт. - блендерів, 2 шт. - м`ясорубки, тощо. Загальна сума для придбання обладнання становить 1 млн. 408 тис. грн. ОСОБА_1 просить кошти з ресурсу, які не були витрачені управлінням освіти, в сумі 700 тис. грн. та не використані кошти з садочку в с. Іванівка, який не відкрився, в сумі 708 тис. грн. - погодити на внутрішній перерозподіл для придбання вище зазначеного обладнання, адже тендерні процедури довготривалі, тому необхідно в цьому році встигнути здійснити закупівлю. Відбулось обговорення за участю депутатів міської ради ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , в ході якого обговорили цінову політику вартість обладнання для його придбання. Депутат міської ради ОСОБА_6 виказав свої сумніви щодо правдивості слів і озвучених цін начальником управління та вважає їх завищеними. ОСОБА_1 заперечив щодо необґрунтованих та голослівних звинувачень з боку депутата ОСОБА_6 Запевнив, що діє в рамках чинного законодавства. В результаті численних перевірок - порушень не виявлено. Відбулося обговорення.»

Згідно дослідженого в судовому засіданні флеш-носії з відеозаписом пленарного засідання 19 сесії VIII скликання Южноукраїнської міської ради Миколаївської області /а.с. 136/ починаючи з часу 01:29:01 та далі, виступає депутат ОСОБА_6 , який вказує, що всім відомо, яким чином проводяться закупівлі управлінням освіти, олія, чайники та праски за ціною, в декілька разів дорожчою. ОСОБА_7 не проблема провести закупівлю по тих цінам, які потрібні, а не по справедливим, ринковим цінам. Управління освіти не може бути ефективним в плані харчування.

Позивачем додано копію розпорядження Южноукраїнського міського голови № 331-р від 13 грудня 2021 року, в якому йдеться про створення робочої групи з перевірки тендерних закупівель Управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка та затверджено її склад /а.с. 51-52/.

18 лютого 2022 року складено акт перевірки тендерних закупівель Управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка за період з 01 січня 2021 року по 20 грудня 2021 року /а.с. 53-58/. Загальна очікувана сума 31 проведених управлінням освіти процедур закупівлі за 2021 рік складає 345187567,93 грн. Сума укладених управлінням договорів (без врахування змін протягом 2021 року) складає 33297080,97 грн. Загальна сума економії від проведених процедур закупівлі за 2021 рік склала 1221686,26 грн.

Надана представником позивача копія листа від 07 лютого 2022 року /а.с. 50/ стосується розгляду іншої цивільної справи № 486/2153/21, предметом розгляду якого є інформація, поширена на 20 сесії VIII скликання Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, тому суд не приймає її до уваги.

Представник позивача також надав суду посилання на онлайн трансляції сесій Южноукраїнської міської ради VІІ скликання, в тому числі й 19 сесії /а.с. 104-107, 108-110/, відеозапис якої також було надано на флеш-носії /а.с. 136/ та досліджено в судовому засіданні.

Рішенням Южноукраїнської міської ради № 2002 від 17 вересня 2020 року затверджено положення про управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка в новій редакції, вказане положення додано до зазначеного рішення /а.с. 124, 125-134/.

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Разом з цим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (Постанова Верховного суду №757/15364/14-ц від 30 травня 2018 року).

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування (Постанова Верховного суду №753/21759/16 від 24 січня 2019 року).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про інформацію» під інформацією будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до принципів інформаційних відносин інформація повинна бути повною та достовірною, при цьому її надання має узгоджуватися з принципом свободи вираження поглядів і переконань.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо.

Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За приписами ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (Постанова Верховного суду №658/1795/17 від 11 липня 2018 року).

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статті 10 Конвенції.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

Дійсно відповідач депутат Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Пелюх М.О. публічно висловив певну інформацію стосовно позивача.

Суд враховує, що позивач вважає недостовірною інформацію про те, що Управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка нібито завищило ціни на придбання обладнання: 6 шт. - пароконвектоматів; 6 шт. - овощерізок; 6 шт. - міксерів; 7 шт. - блендерів; 2 шт. - м`ясоробки тощо, загальна сума для придбання яких становить 1 млн. 408 тис. грн., здійснює закупівлі на Прозорро олії, чайників, утюгів тощо. за завищеними цінами та те, що управління освіти Южнуокраїнської міської ради імені Бориса Грінченка не є ефективним в плані харчування та надає послуги з харчування не досить ефективні та неякісні.

Враховуючи приписи чинного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, практику Верховного Суду щодо фактичних тверджень та оціночних суджень, враховуючи всі обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що висловлювання відповідача депутата Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області Пелюха М.О. містила саме оціночні судження і стосувалися діяльності позивача, як посадової особи.

До таких висновків суд дійшов також виходячи із правової позиції, висловленій у постанові Верховного Суду у справі № 758/12586/15 від 20 травня 2020 року де зазначено, що право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Межі допустимої критики публічної особи є значно ширші, однак Суд акцентує увагу на тому, що публічна особа все ж має право на захист честі, гідності та ділової репутації, якщо інформація була поширена «з явним злим умислом». Верховний Суд також зазначає, що поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Конвенції захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Оціночні судження також користуються захистом це передумова плюралізму поглядів. Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.

Матеріалами справи підтверджується, що вищевказана інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та зобов`язати спростувати, була доведена депутатом ОСОБА_6 до відома депутатів на сесії Южноукраїнської міської ради Миколаївської області не з метою приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, а з метою донесення інформації щодо покращення ситуації у м. Южноукраїнську та громаді щодо харчування в закладах освіти.

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання інформації, яку просить позивач, недостовірною та зобов`язання спростувати вказану інформацію.

Враховуючи хронологічну послідовність подій та дослідивши надані докази, суд вважає, що усі висловлювання та обговорення депутата Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області Пелюха М.О. під час проведення сесії міської ради повністю узгоджуються з поняттям критики та оцінки дій публічної особи.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадськогозагалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості (пункт 42 цього ж рішення).

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» визначено, що відповідно до усталеної практики Суду за частиною другою статті 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Відповідно до положень пункту 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Крім цього, суд враховує вимоги ч.4 ст.30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», згідно якої депутат місцевої ради не несе відповідальності за виступи на засіданнях ради та її органів, за винятком відповідальності за образу чи наклеп.

Також при дослідженні доказів, наданих сторонами, суд приймає до уваги, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із наданих позивачем доказів не вбачається приниження її честі, гідності та ділової репутації, а лише критика та емоційна оцінка дій позивача як посадової особи, а тому позовні вимоги про захист ділової репутації в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права Управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка на недоторканість ділової репутації, інформацію, яка поширена на сайті міста Южноукраїнська 23 вересня 2021 року під час пленарного засідання сесії Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, оскільки така вимога є похідною від вимог про визнання інформації недостовірною.

Керуючись ст.ст. 12, 81,141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю в позові Управлінню освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка до депутата Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Пелюха Миколи Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, про захист ділової репутації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне найменування позивача: Управління освіти Южноукраїнської міської ради імені Бориса Грінченка, пр. Незалежності, 16, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, 55002, .

Повне найменування відповідача: ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 .

Повне найменування третьої особи: Южноукраїнська міська рада Миколаївської області, 55002, вул. Дружби народів, б.48, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, .

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А.Далматова