справа №176/940/22
провадження №2/176/467/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді КУЧМИ В.В.,

з участю секретаря с/з ПЕТРЕНКО Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вищезазначеним позовом, де просить суд стягнути з відповідача 15005,03 грн. безпідставно отриманих від неї коштів. Стягнути судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що у вересні 2020 року вона хотіла придбати ноутбук у своєї знайомої ОСОБА_3 вартістю 16000,00 грн. за умовами повернення останній вартості ноутбука до 30 грудня 2020 року. Тому, за усною домовленістю вона та ОСОБА_3 погодили повернення вартості за ноутбук, шляхом перерахування грошових коштів на картку ОСОБА_3 . Однак, вона переплутала цифри номеру картки та у період з вересня 2020 року по грудень 2020 року помилково перевела на картку відповідача грошову суму у розмірі 15005,03 грн. Однак, з відповідачем вона особисто не знайома, ніяких договорів з ним не укладала, а тому жодних підстав для перерахування коштів не існувало. Коли зрозуміла, що кошти перераховувала не на той рахунок, 08 грудня 2021 року звернулася до відповідача з вимогою про повернення помилково отриманих грошових коштів, яка останнім була отримана 24 грудня 2021 року. Але станом на сьогоднішній час відповідач кошти їй не повернув, що змусило її звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач про розгляд справи судом був повідомлений належним чином, відзиву на позов від нього до суду не надходило. Натомість 19.07.2022 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду цивільної справи та продовження строку надання відзиву, який визначити не раніше жовтня 2022 року. Своє клопотання відповідач обґрунтовує тим, що на даний час він перебуває за межами території України, де отримує лікування та дана обставина унеможливлює реалізацію ним прав та виконання зобов`язань, згідно ЦПК України, в тому числі він не має можливості підготовки та надання відзиву по даній справі, не має можливості пошуку адвоката на території України та укладання відповідного договору про надання йому правової допомоги.

Дане клопотання не підлягає розгляду у зв`язку із тим, що справа розглядається судом у жовтні 2022 року у зв`язку із чим у відповідача було достатньо часу для того, щоб підготуватися до її розгляду та надати суду усі процесуальні документи та докази по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи ОСОБА_1 перерахувала на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 кошти на загальну суму 15005,03 грн., а саме: 04.12.2020 року 1000 грн., 02.04.2020 року 9000 грн., 12.05.2020 року 1000 грн., 15.07.2020 року 1000 грн., 15.08.2020 року 1000 грн., 18.08.2020 року 1000 грн., 03.09.2020 року 1005,03 грн. (а.с.9-15)

У своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_1 зазначила, що дані кошти були призначені як оплата ноутбуку своїй знайомій ОСОБА_3 . Кошти ж на рахунок відповідача вона перерахувала помилково, переплутавши цифри номеру картки. Однак, з відповідачем вона особисто не знайома, ніяких договорів з ним не укладала, а тому жодних підстав для перерахування коштів не існувало.

08 грудня 2021 року позивачка ОСОБА_1 на адресу відповідача направила претензію про повернення безпідставно отриманих коштів, де повідомила свій розрахунковий рахунок та вимагала у семиденний термін з моменту отримання претензії здійснити перерахунок коштів у сумі 15005,03 грн. (а.с.16-17)

Однак, дана претензія була відповідачем ОСОБА_2 проігнорована.

Загальні підстави виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України

від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому (постанова Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14).

Так, звертаючись з цим позовом до суду, ОСОБА_1 вказувала, що перерахувала кошти на картку відповідача внаслідок помилки, зокрема, невірно вказавши номер картки ОСОБА_3 .

Відповідно до частин першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої-другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, саме на позивача покладений процесуальний обов`язок доказування і надання принаймні логічного пояснення непослідовності власних дій, які б міг оцінити суд та які можна було б перевірити належними доказами.

Судом встановлено, що перерахування коштів відбулося не одноразово, а носило регулярний та систематичний характер протягом кількох місяців, а також те, що у всіх копіях дублікатів чеків чітко зазначено отримувача коштів ОСОБА_2 та його код платника. Таким чином, наявні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 була знайома з ОСОБА_2 до виникнення спірних правовідносин та обізнана про перерахування нею вказаних сум грошових коштів на карту відповідача.

З урахуванням викладеного, встановлені судом обставини спростовують твердження позивача про помилковість перерахування коштів, з огляду на те, що остання поза розумним сумнівом не могла не знати про перерахунок коштів саме ОСОБА_2 і протягом більш ніж рік не вчиняла дій на їх повернення, свідчить, на думку суду про те, що позивач своїм мовчанням підтвердила наявність волі на перерахунок відповідачу зазначених коштів.

Врахувавши в сукупності вказані обставини, суд доходить висновку про недоведення позивачем помилкового здійснення перерахування коштів на картку ОСОБА_2 , що виключає безпідставне набуття відповідачем коштів.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають вимога позивачки про стягнення з відповідача судових витрат по справі також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.2,12,13,81,141,258,259,263-265,280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Сторони по справі:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрована проживаючою за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрований проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 жовтня 2022 року.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. КУЧМА