Ухвала

17 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 635/1773/21

провадження № 61-11165ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Світлани Василівни на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Калінчук Ірина Володимирівна, про скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Калінчук І. В., про скасування рішення державного реєстратора.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок № 18 з прибудовами літ. «А-1», дерев`яний, обкладений цеглою, жилою площею 31,20 кв.м, та надвірні будівлі при ньому: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», «Г», вбиральня літ. «Д», теплиця літ. «Е», навіс літ. «Ж», зливна яма літ. «К», огорожа № №1, 4, 5, замощення № І-І, ІІ, по АДРЕСА_2 .

В обґрунтування підстав забезпечення позову посилається на те, що 20 листопада 2007 року між ним, позивачем, та ЗАТ «ПроКредит Банк» укладено Рамкову угоду № 6430 (зі змінами та доповненнями) про кредитування банком позичальника окремими траншами на загальну суму ліміту 70 000,00 доларів США строком 240 міс., максимальний розмір процентів 40% річних.

Кредитні зобов`язання забезпечені іпотекою згідно договору №6430-ІД 01, предметом якої є указаний житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_2, право вимоги за яким 21 вересня 2012 року банк відступив на користь ОСОБА_2 . Останній став новим кредитором та іпотекодержателем, реалізувавши право на звернення стягнення предмета іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості.

На підставі рішення суду від 17 березня 2014 року (справа № 635/223/2014) ОСОБА_2 став іпотекодержателем з правом укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, здійснивши відчуження його часток на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про що 01 вересня 2020 року укладено договори купівлі-продажу та здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позивач оскаржує рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у цьому позові та вважає, що його забезпечення шляхом накладення арешту на житловий будинок унеможливить подальше відчуження нерухомості, а також можливе вселення та реєстрацію будь-яких осіб у спірний будинок, що ускладнить фактичне виконання рішення суду та призведе до психологічного та фізичного тиску на позивача, пошкодження його особистого майна.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок № 18 з прибудовами літ. «А-1», дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 31,20 кв.м., та надвірні будівлі при ньому: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», «Г», вбиральня літ. «Д», теплиця літ. «Е», навіс літ. «Ж», зливна яма літ. «К», огорожа № №1, 4, 5, замощення № І-І, ІІ, по АДРЕСА_2 .

Ухвала районного суду вмотивована положеннями статтей 149, 150 ЦПК України.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2021 року скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на майно, не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є ефективним та співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

У листопаді 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко С. В. на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року.

Касаційна скарга була подана з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки відправлена до Верховного Суду 10 листопада 2022 року.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки касаційну скаргу, подану у жовтні 2022 року, було повернуто ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2022 року.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено заявником з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко С. В., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки неповно оцінив вказану заяву, співмірність заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам, обставини, що зумовили звернення з вказаною заявою, зокрема загрозу повторного продажу спірного майна, застосував норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 367/3628/21, провадження № 61-14886св21, від 15 липня 2020 року справі № 909/835/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, від 16 серпня 2018 року у справі № 910/5916/18, від 05 серпня 2019 року у справі № 910/16586/18, від 03 листопада 2020 року у справі № 910/7716/20.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

При постановленні ухвали про задоволення заяви і забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно може унеможливити виконання рішення суду в даній справі та здійснити ефективний спосіб захисту порушених прав та інтересів позивача в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20, зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом встановлено, що 05 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просить скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу): номер запису про право власності 37987413, індексний номер 58353660, від 01 вересня 2020 року про реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_4 ; та номер запису про право власності 37987196, індексний номер 58353370, від 01 вересня 2020 року про реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_3 на житловий будинок № 18 із прибудовами літ. «А-1», дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 31,20 кв.м, та надвірні будівлі при ньому: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», «Г», вбиральня літ. «Д», теплиця літ. «Е», навіс літ. «Ж», зливна яма літ. «К», огорожа № 1, 4, 5, замощення № І-І, ІІ, по АДРЕСА_2 , вчинені приватним нотаріусом Калінчук І. В.

Із метою забезпечення вказаного позову 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 просив накласти арешт на житловий будинок із прибудовами по АДРЕСА_2 .

Встановивши, що предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про скасування рішення державного реєстратора, відтак у разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, врахувавши, що накладення арешту на майно не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є ефективним та співмірним із заявленими вимогами в цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та відмови у вжитті заходів забезпечення позову.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування права у подібних правовідносинах викладених у постановах Верховного Суду є неспроможними, оскільки вказані висновки сформовані за інших обставин справи.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко С. В. на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року щодо забезпечення позову є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Світлани Василівни про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Петренко Світлані Василівні строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Світлани Василівни на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Калінчук Ірина Володимирівна, про скасування рішення державного реєстратора.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян