Справа № 2-1538/2004
Провадження № 6/515/1730/22
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Комерзан Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Татарбунари скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Татарбунарський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

встановив:

10 жовтня 2022 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, яку, з урахуванням уточнень, обгрунтував наступним.

На виконанні Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавчий лист № 2-1538, виданий Татарбунарським районним судом Одеської області 22 листопада 2004 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (ВП № 20531016).

Державним виконавцем Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісецькою А.В. в рамках виконавчого провадження винесено постанови про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Заявник не має постійних доходів, лише тимчасові підробітки, а тому не має можливості сплачувати заборгованість за виконавчим листом, однак має намір погасити її у повному обсязі.

За звернення до державного виконавця з метою скасування вказаних вище постанов отримав усну відповідь про те, що арешт може бути знятий лише за рішенням суду.

На теперішній час заявнику надано дозвіл на вирубку, збір та вивозку деревинної сировини на каналі МХ-3 Дунайської ЗС на автомобілі марки ЗАЗ модель 1102 реєстраційний номер НОМЕР_1 . Від реалізації даної деревини останній отримує дохід, яким частково проводить оплату аліментів та забезпечує своє життя в мінімальому обсязі.

Враховуючи, що скаржник має намір сплачувати аліменти у добровільному порядку, автомобіль є єдиним джерелом його доходу, просить суд скасувати постанови державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, а також зняти арешт та розшук з автомобіля марки ЗАЗ 1102 державний номерний знак НОМЕР_1 .

07 листопада 2022 року до суду надійшов відзив державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісецької А.В., в якому остання просила відмовити у задоволенні скарги через її безпідставність, посилаючись на дотримання вимог закону при винесенні оскаржуваних постанов (вх. № 5472/22-вх 07.11.2022).

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заявник у своїй заяві просив справу слухати в його відсутність та задовільнити скаргу (вх. № 5503/22-вх 08.11.2022).

Державний виконавець Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісецька А.В. у відзиві на скаргу просила справу слухати у її відсутність.

Стягувачка причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця не перешкоджає розгляду скарги.

Судом ухвалено про розгляд заяви у відсутність учасників справи.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали виконавчого провадження № 20531016, прийшов до такого.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 17 грудня 2004 року перебуває виконавчий лист № 2-1538, виданий Татарбунарським районним судом Одеської області 22 листопада 2004 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, до досягнення повноліття дитиною, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку із наявністю заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 11 листопада 2004 року по 01 квітня 2020 року у розмірі 106 818,31 грн, що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державним виконавцем 06 квітня 2020 року винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами на строк до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с. 16).

26 листопада 2020 року, за встановлення реєстрації за боржником транспортного засобу, постановами старшого державного виконавця Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісецької А.В. оголошено у розшук та накладено арешт на автомобіль марки ЗАЗ реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 (а.с. 14).

23 липня 2020 року стягнення аліментів припинилося за досягнення дитиною повноліття. Станом на вказану дату заборгованість за аліментами боржника становить 112 335 грн. 56 коп.

Постановою старшого державного виконавця Татарбунарського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області від 28 липня 2021 року ОСОБА_6 виконавчий документ повернений стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме стягувач відмовилась надавати розрахунковий рахунок для зарахування грошових коштів в рахунок аліментів, які надійшли до відділу за виконання суспільно-корисних робіт по адміністративному протоколу.

В обгрунтування скарги боржник зазначає, що оскаржувані постанови з встановленими обмеженнями позбавляють його засобів для існування та ненадають можливості добровільно погасити існуючу заборгованість за аліментами.

На підтвердження зазначених обставин заявником надано довідку, видану начальником Кілійського міжрайонного управління водного господарства Басейнового управління водних ресурсів річок Причорномор`я та Нижнього ОСОБА_7 29 липня 2022 року № 07-06/07-392 про дозвіл ОСОБА_1 на вирубку, збір та вивозку деревинної рослинності на каналі МХ-3 Дунай-Дністровської ЗС на автомобілі марки ЗАЗ, модель 1102, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 17); відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 26 вересня 2022 року, згідно якої у період з 4 кварталу 2021 по 2 квартал 2022 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня; довідку за формою ОК-5 за період 2000-2001, 2003-2004, 2016-2017 роки, згідно якої ОСОБА_1 отримував дохід від Татарбунарського хлібокомбіната та міського відділу освіти (а.с. 18, 21).

Згідно зі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов"язковим до виконання.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон)визначено, що виконавець зобов"язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, а саме, врахувавши наявність та розмір заборгованості зі сплати аліментів, державний виконавець діяв в рамках Закону України "Про виконавче провадження", а тому дії державного виконавця були спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів з метою зменшення розміру їх заборгованості, забезпечення захисту інтересів стягувача та прав дитини на належне утримання, а відтак судом не встановлено протиправності дій державного виконавця.

За положеннями ч. 10 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Однак, враховуючи факт отримання заявником доходу від вирубки, збору та вивозки деревинної рослинності, який є єдином джерелом його існування та погашення заборгованості, оскаржувана постанова державного виконавця станом на час розгляду скарги, все ж порушує право ОСОБА_1 та позбавляє його основного законного джерела засобів для існування та суперечить положенням п.1 ч.10 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження".

У відповідності до положення ч.3 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Такий захід державний виконавець може застосувати з метою забезпечення реального виконання рішення у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Згідно ч.ч.1-3 ст.56 Закону "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанов і про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У відповідності до ч.1 ст.59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч.4 ст.59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

При цьому, повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до Закону не є підставою для скасування арешту майна, крім випадків, визначених у ч.4 ст.40 Закону.

Крім того, відповідно до п.9, п.10 Інструкції з примусового виконання рішень, затв. Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Боржник тривалий час, а саме з 2004 року має заборгованість зі сплати аліментів. Як слідує з матеріалів виконавчого провадження вжитими державними виконавцем заходами не встановлено наявності у боржника коштів та іншого майна, достатніх для задоволення вимог стягувача, на яке згідно із законом може бути накладене стягнення.

Отже, виконання рішення суду не може бути забезпечено в інший спосіб, ніж накладенням арешту на майно боржника.

Враховуючи вищевикладене, державним виконавцем винесені постанови про розшук та арешт майна боржника від 26 листопада 2020 року, з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження", зазначені боржником обставини не є підставою для скасування арешту майна у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Постанови старшого державного виконавця заявник отримав 03 жовтня 2022 року, до суду звернувся 10 жовтня 2022 року. В матеріалах виконавчого провадження відсутні дані щодо отримання ОСОБА_1 оскаржуваних постанов у інший час. Таким чином, строк оскарження, визначений ст.449 ЦПК України не є пропущеним.

За такого, скарга заявника підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Татарбунарський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_2 на дії державного виконавця - задовольнити частково.

Скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами від 06 квітня 2020 року.

У іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя

Дата складання ухвали - 08.11.2022.