УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

20.10.2022 Справа №465/2779/22 Провадження № 2/607/3148/2022

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Марциновської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Максим`юк Я.Е.,

під час розгляду у підготовчому засіданні у залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за правилами загального позовного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 до про поділ майна подружжя

УСТАНОВИВ:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває вказана цивільна справа.

22.09.2022 відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.10.2022.

05.10.2022 через канцелярію Тернопільського міськрайонного суду позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю.

07.10.2022 через канцелярію Тернопільського міськрайонного суду відповідач ОСОБА_2 подала відзив, у якому просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позов визнала повністю та не заперечувала проти задоволення позову.

У підготовче засідання 20.10.2022 сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку.

Так, вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, а також документів, що до неї додаються, визначені ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: 1) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; 2) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; 3) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 4) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом з тим подана позовна заява не відповідає вказаним вище вимогам закону з огляду на таке.

Так, у позовній заяві позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, яке було придбане сторонами за час їх перебування у шлюбі, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1196160 грн;

- нежитлове приміщення (комору) АДРЕСА_2 вартістю 24800 грн;

- квартиру АДРЕСА_3 вартістю 873651,03 грн;

- майнові права на будівництво однокімнатної квартири у багатоквартирному будинку на АДРЕСА_4 , згідно з генеральним планом забудови будинок АДРЕСА_4 , вартістю 766395 грн;

- квартиру АДРЕСА_5 вартістю 1219680 грн;

- нежитлове приміщення (комору) АДРЕСА_6 вартістю 39820 грн;

- нежитлове приміщення (комору) АДРЕСА_7 вартістю 29100 грн;

- квартиру АДРЕСА_8 вартістю 1577406 грн.

Крім цього, позивач просить здійснити виділ на його користь частини вказаного вище нерухомого майна, а іншу частину просить виділити у власність відповідача.

На підтвердження того, що вказані вище об`єкти нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя, а також на підтвердження вартості спірного нерухомого майна позивачем долучено ряд документів, зокрема копії: договору купівлі-продажу майнових прав № 32-20/26-01/51 від 26.01.2020; договорів купівлі-продажу квартири від 24.09.2021 та від 18.05.2018; договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення (комори) від 29.03.2019 та від 12.07.2018; договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 23.03.2019, а також копії витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 276637968 від 24.09.2021, № 50805388 від 24.12.2015, № 161627101 від 29.03.2019, № 160743827 від 23.03.2019, № 130671434 від 12.07.2018, № 124448963 від 18.05.2018, № 124445753 від 18.05.2018.

Разом з тим вказані вище документи не можуть бути доказами, які беззаперечно підтверджують право власності сторін на зазначене у позовній заяві нерухоме майно станом на жовтень 2022 року, тобто на момент розгляду даного позову, оскільки датовані ще 2015-2021 роками. Про наявність інших обставин, які б підтверджували право власності позивача чи відповідача на вказане нерухоме майно на даний час, у позовній заяві не вказано, а також такі докази не додані до позовної заяви.

Крім цього, згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц.

З урахуванням зазначених правових висновків долучені позивачем документи не підтверджують вартість спірних об`єктів нерухомого майна станом на даний час, оскільки купівля такого майна здійснювалась ще у 2015-2021 роках.

Указане позбавляє суд можливості встановити дійсну ціну позову та відповідно врахувати вартість майна при визначенні частки, яка підлягає виділу у власність позивача.

Крім цього, ч. 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

До складу майна, що підлягає поділу, входить як майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, так і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя.

Однією з основних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 у справі № 337/474/14-ц зазначено, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку про те, що під час вирішення питання суду необхідно з`ясувати про відсутність обтяжень на спільне сумісне майно подружжя, яке підлягає поділу, з метою недопущення процесуальних зловживань.

Разом з тим про наявність обставин, які б підтверджували відсутність обтяжень на спірне нерухоме майно на даний час, у позовній заяві не вказано, а також такі докази не додані до позовної заяви.

Також відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Так, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя майнові права на будівництво однокімнатної квартири у багатоквартирному будинку на АДРЕСА_4 , згідно з генеральним планом забудови будинок АДРЕСА_4 .

При цьому зі змісту п. 3.1. договору купівлі-продажу майнових прав № 32-20/26-01/51 від 26.01.2020 вбачається, що майнові права на об`єкт нерухомості, який визначений даним договором, передаються шляхом підписання акту приймання-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості. При цьому такий акт підписується сторонами не пізніше 3-х робочих днів з дати ведення об`єкта будівництва в експлуатацію, але не пізніше 03.04.2021.

Вказані обставини свідчать про те, що станом на жовтень 2022 року об`єкт нерухомості, який визначений договором купівлі-продажу майнових прав № 32-20/26-01/51 від 26.01.2020, підлягав державній реєстрації, оскільки будівництво мало завершитись, а об`єкт мав бути прийнятий в експлуатацію. Однак про наявність таких обставин у позовній заяві не вказано, а також відповідні докази не додані до позовної заяви.

Крім цього, викладений позивачем зміст позовних вимог не узгоджується з положеннями цивільного процесуального закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим однією з позовних вимог позивач просить виділити у власність відповідача декілька об`єктів нерухомого майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, що свідчить про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки позивач не може звертати до суду в інтересах відповідача та просити захистити порушене чи невизнане право відповідача.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом, з метою захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, сплативши при цьому судовий збір у порядку та розмірі, визначених Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

При цьому висвітлені у даній ухвалі суду невідповідності позовної заяви вимогам Цивільного процесуального кодексу України та проблемні питання, які підлягають вирішенню судом, не можуть бути з`ясовані у судовому засіданні без участі учасників судового процесу, а останні подали заяви про здійснення судового розгляду без їхньої участі.

З урахуванням викладеного позивачу слід виправити недоліки поданої позовної заяви шляхом подання позовної заяви у новій редакції із зазначенням: 1) ціни позову та наданням відповідних доказів, що підтверджують вартість спірного майна станом на даний час та відповідно ціну позову; 2) позовних вимог, які узгоджуються з положеннями цивільного процесуального закону, у кількості для суду та відповідно до наявних учасників справи.

Також позивачу слід виправити недоліки поданої позовної заяви шляхом надання доказів на підтвердження: 1) права власності позивача чи відповідача на спірне майно станом на даний час; 2) відсутності обтяжень на спірне майно станом на даний час; 3) ступені готовності для прийняття в експлуатацію об`єкту нерухомості, який визначений договором купівлі-продажу майнових прав № 32-20/26-01/51 від 26.01.2020, чи його державної реєстрації у кількості для суду та відповідно до наявних учасників справи.

Зважаючи на характер та обсяг виявлених недоліків позовної заяви, строк на їх усунення доцільно визначити десять днів з дня вручення позивачу копії цієї ухвали.

Керуючись ст. 175, 177, 187 ч. 11, 258-261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 до про поділ майна подружжя, надавши позивачу строк десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.

Роз`яснити, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

СуддяІ. В. Марциновська