РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/2755/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/923/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструк С. В., Хилевич С. В.,

секретар судового засідання Мороз А. В.,

учасники справи:

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 , яка є правонаступником ОСОБА_3 ,

відповідач - Зорянська сільська ради Рівненського району Рівненської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 червня 2016 року, ухвалене у складі судді Красовського О. О. 16 червня 2016 року повним текстом,

в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області задоволено позов ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Визнано за позивачкою право власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Зазначає, що суд порушив процесуальне законодавство, оскільки, зобов`язавши позивачку подати до суду оригінали доказів, розглянув справу без виконання цієї вимоги. Суд розглянув справу без його участі не взяв до уваги те, що господарство за адресою АДРЕСА_1 входило до господарської групи колгоспників і станом на 15 квітня 1991 року в господарстві проживали шість його членів, в тому числі і він. За таких обставин його частка у колгоспному дворі складає 1/6. Правовідносини щодо володіння, користування майном колгоспного двору регулюють норми ЦК УСРСР в редакції 1963 року. Окрім цього він є спадкоємцем частки майна колгоспного двору, спадщина на яке відкрилась після смерті його батька ОСОБА_5 . Після смерті позивачки у справі її правонаступник ОСОБА_6 зверталась до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_7 і у тій справі як відповідач залучена Зорянська сільська рада, хоча відповідачем у даній справі мав бути він ОСОБА_1 . Оскільки суд вирішив питання про право власності на нерухоме майно, у якому він має право на частку, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзиву не на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначав, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини та громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

За змістом ст. 352 ЦПК України, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Тобто особи, які не брали участі в справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права та обов`язки цих осіб.

Саме цим правом скористався ОСОБА_1 та, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, навів підтвердженими доказами доводи про порушення свого права.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав фотокопію з погосподарської книги, де зазначено, що будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року відноситься до групи колгоспний двір, голова господарства ОСОБА_4 був колгоспним пенсіонером, у господарстві проживали шість його членів, в тому числі апелянт - ОСОБА_1 .

Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, то суд при розгляді керується положеннями ЦК 1963 року.

Відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Статтею 123 ЦК УРСР передбачено, що частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69, які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні питання про визнання права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок в АДРЕСА_1 не залучив до участі у справі особу, яка вважає, що має частку у спільному майні, і на час ухвалення оскаржуваного рішення проживав у вказаному житловому будинку.

Зазначене дає підстави для висновку, що ОСОБА_3 з позовними вимогами звернулась до неналежного відповідача, оскільки відповідач у справі - Зорянська сільська ради Рівненського району жодних речових прав на спірне нерухоме майно не має, позовні вимоги ОСОБА_3 визнала повністю, що підтверджує відсутність спору між сторонами.

На наведені обставини суд належної уваги не звернув та у порушення вимог ст.ст. 12, 51, 197 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача.

За наведених обставин, апеляційний суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом без дотриманням норм матеріально права, судом першої інстанції в не повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України. Відповідно до положень частини першої зазначеної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 червня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 826(вісімсот двадцять шість) гривень 82 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового

рішення.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2022 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Боймиструк

С. В. Хилевич.