Справа № 459/3150/20
Провадження № 2/459/148/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

з участю:

секретаря судових засідань Джугало Т.М.

представника позивача Савінського К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ "ДЕВЕЛОП ФІНАНС" (правонаступника Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3% річних заборгованості за кредитним договором №014/1609/82/87987 від 11.06.2007,

В С Т А Н О В И В :

10.11.2020 представник Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 3% річних заборгованості за кредитним договором №014/1609/82/87987 від 11.06.2007 у розмірі 3204,94 долари США та судовий збір. В його обґрунтування вказав, що у вказаному кредитному договорі сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п.3.3 Кредитного договору). З укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, всупереч вимогам п.5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Розмір 3% річних за період з 03.07.2017 року по 29.07.2020 року складає 3204,94 долари США. Цю суму просить стягнути з відповідача на підставі ст.ст.526,599,611,625 ЦК України.

14.12.2020 у справі було відкрито провадження.

23.04.2021 було винесено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» 3% річних заборгованості за невиконання грошового зобов"язання за період з 03.07.2017 по 03.07.2020 за кредитним договором №014/1609/82/87987 від 11.06.2007 у розмірі 3204,94 долари США та 2102 грн. судового збору.

03.12.2021 відповідач ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою від 11.02.2022 по справі залучено ТОВ "ДЕВЕЛОП ФІНАНС" в якості позивача по справі як правонаступника Акціонерного товариства «Райфайзен Банк».

Ухвалою від 12.04.2022 заочне рішення по даній справі було скасовано.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Вказав, що позов є підставним, строк звернення до суду із даним позовом не пропущено, оскільки у спірному кредитному договорі у п.9.1 визначено строк дії такого до повного погашення кредитної заборгованості. Так як відповідачем станом на 10.11.2020 не було погашено повну заборгованість за спірним кредитним договором, томує правові підставі для стягнення з нього 3% річних заборгованості за кредитним договором №014/1609/82/87987 від 11.06.2007 у розмірі 3204,94 долари США на підставі ст.625 ЦК України у звязку із невиконанням грошового зобов"язання.

Відповідач в судове засідання не з"явився. 03.06.2022, 01.08.2022, 23.09.2022, 16.11.2022 подавав заяви про відкладення розгляду справи в зв`язку із лікуванням та перебуванням за межами України. Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч.3 ст.223 ЦПК України, суд провів розгляд справи у відсутності відповідача. У письмових заявах по суті позову вказав, що даний позов було подано з пропуском строку позовної давності, оскільки строк дії договору між ним та банком та ОСОБА_1 закінчився у 2012 році, а позов подано до суду 10.11.2020. Тому це є підставою для відмови у позові.

Вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку про відмову у позові з наступних підстав.

Встановлено, що 11.06.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є на даний час ТОВ "ДЕВЕЛОП ФІНАНС" ) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/1609/82/87987, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 17 340,00 доларів США строком до 11.06.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі: 13,50 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.

Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п.3.3 Кредитного договору).

Відповідно до п.9.1. Кредитний договір набуває чинності з його підписання Сторонами та скріплення печаткою Кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості Позичальника за договором (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів та пені).

Однак у п.5.1 вказаного Кредитного договору позивальник зобов`язується виконувати умови, передбачені цим договором. Здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу Кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п.1.3. цього Договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 11 червня 2012 року (включно) на рахунок, зазначений в п.4.1 цього Договору.

З укладенням Кредитного договору у відповідача виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості та в строки до 11.06.2012 включно.

10.11.2020 року банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами на адресу відповідача було направлено повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором за вих. № 114/5-192612 від 24.07.2020 року, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість.

Відповідач у визначені банком строки заборгованість не погасив.

Як передбачено ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14- 154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних та нарахування інфляційних витрат на суму боргу є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач вказує на наявність підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі строку дії договору.

Отже строк позовної давності до основної вимоги за спірним кредитним договором у банку сплив 12.06.2015.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У постанові від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 Об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з урахуванням зазначеного вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду вказала, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обгрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача.

Відповідач не виконав своє грошове зобов`язання за спірним кредитним договором до закінчення дати остаточного погашення кредиту (11.06.2012). З цього часу у банку виникло право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак представник банку не звертався до суду із вимогами про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором в межах трирічного строку позовної давності. Тому фактично банк втратив право на стягнення такої заборгованості.

Наведене свідчить про те, що станом на час звернення до суду із даним позовом у відповідача не було перед банком грошового зобов`язання, тому у кредитора не виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Банк пред`явив позов 10.11.2020, а спір про наявність грошового зобов`язання між банком та позичальником не пред`являвся та міг бути пред`явлений лише до 12.06.2015.

Згідно до приписів ст. 266 ЦК України визначено що зі спливом позовної давності до позовної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

В аспекті звернення до суду за захистом порушеного права, тлумачити ці поняття слід з точки зору природи застосовних норм матеріального права, а виходячи зі значення таких вимог для судового захисту прав позивача.

Тому додатковими у розумінні ст. 266 ЦК України є вимоги про надання судового захисту, існування яких об`єктивно залежить від існування у позивача права на одержання судового захисту за основною вимогою.

Якщо у особи припинилося право на стягнення у судовому порядку заборгованості, з точки зору судового захисту така заборгованість більше не існує. І з цих самих підстав неможливо стягувати 3% річних, нарахованих на кредит, щодо стягнення якого пропущено позовну давність, оскільки заборгованості за вимогою про повернення кредитних коштів у такому випадку немає.

Акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» до суду про стягнення з відповідача заборгованості за спірним кредитним договором №014/1609/82/87987 від 11.06.2007 не звертався. Жодних належних доказів про наявність у відповідача заборгованості перед банком чи правонаступником не надано. Немає рішення, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору, яке б свідчило, що зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор не має право на отримання трьох процентів річних, передбачених статтею 625 ЦК України в даному випадку.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43,6.44).

Однак представник позивача заперечив факт пропуску строку звернення з даним позовом до суду та відповідно не надав суду доказів на підтвердження поважності пропуску такого строку. Посилання сторони позивача у матеріалах справи на те, що банк керувався п.9.1 спірного кредитного договору і спірний договорі діє до повного погашення заборгованості, суд не приймає до уваги, оскільки в даному договору в п.5.1 визначений строк погашення заборгованості за кредитом 11.06.2012.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог. Відтак у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У позові АТОВ "ДЕВЕЛОП ФІНАНС" (правонаступника Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3% річних заборгованості за кредитним договором №014/1609/82/87987 від 11.06.2007 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17.11.2022.

Суддя: М. Д. Новосад