ПОСТАНОВА

Іменем України

06 жовтня 2022 року м. Кропивницький

справа № 383/75/21

провадження № 22-ц/4809/912/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Чельник О.І.,

за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач фермерське господарство Івашини Володимира Володимировича,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу фермерського господарства Івашини Володимира Володимировича на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2022 року у складі судді Замши О.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до фермерського господарства Івашини Володимира Володимировича про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначав, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №095628, виданого 14.12.2005 року він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0090, площею 5,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

У січні 2021 року він дізнався, що на підставі договору оренди землі, укладеного 02.12.2020 між ним та фермерським господарством ОСОБА_2 , державним реєстратором Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області Шведенко Ольгою Юріївною було проведено реєстрацію речового права на оренду земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0090 за ФГ ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 зауважував, що ні 02.12.2020 року (оскільки він перебував в іншому регіоні) ні в будь-який інший день не укладав та не підписував з ФГ ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0090.

Посилаючись на відсутність волевиявлення щодо укладення вказаного договору та відсутність його підпису, як обов?язкового реквізиту договору, позивач просив усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом повернення її з незаконного володіння фермерського господарства ОСОБА_2 , скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) фермерського господарства Івашини Володимира Володимировича.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2022 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому земельною ділянкою, площею 5,97 га з кадастровим номером :02:000:0090 шляхом повернення її з незаконного володіння фермерського господарства Івашини Володимира Володимировича (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Скасовано державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) фермерського господарства Івашини Володимира Володимировича (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо земельної ділянки площею 5,97 га з кадастровим номером :02:000:0090, що зареєстроване 04.12.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 39590167 та припинити право оренди фермерського господарства Івашини Володимира Володимировича (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0090 за договором оренди від 02.12.2020 року між ОСОБА_1 та фермерським господарством Івашини Володимира Володимировича.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Вказував, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Зокрема зазначав, що клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів подано з порушенням строку зазначеного у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу та не обґрунтовано неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Відповідні доводи судом першої інстанції були проігноровані та в порушенні ст.ст.83-84 ЦПК України з ініціативи суду здійснювалось збирання доказів як до закриття підготовчого засідання так і після закриття підготовчого засідання.

З посиланням на постанову Верховного суду від 11 серпня 2021 року 329/253/20), вважає, що позивачем обрано спосіб захисту, який не призведе до ефективного захисту його прав та інтересів. Звертаючись із позовом ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та скасувати право про інше речове право, проте станом на час звернення з цим позовом Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» такого способу судового захисту порушених прав та інтересів особи вже не було передбачено, тому його застосування в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, отже не спроможне надати особі ефективний захист його прав.

Відповідач звертав увагу, що згідно наявних в матеріалах справи копії договору з реєстраційної справи вбачається, що договір підписаний сторонами. ФГ ОСОБА_2 сплачено оренду плату на банківський рахунок наданий позивачем, що підтверджується матеріалами справи.

Вказував, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач стверджує що договір ним не укладався але до матеріалів справи при подачі позовної заяви було надано копію договору. Так, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено отримання копії договору з реєстраційної електронної справи, що підтверджує факт укладання оспорюваного договору.

Зазначав, що на підтвердження своїх доводів представником позивача не заявлялось клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи при наявності в матеріалах справи копії договору оренди землі та його електронної копії, що міститься в реєстраційній справі, тоді як доводи представника позивача про те, що підпис, який наявний в спірному договорі, не належить позивачу, можуть бути підтверджені лише відповідним висновком експерта.

Відповідач вважає, що при укладенні оспорюваного договору оренди земельної ділянки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також із того, що на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та у подальшому сторони цього договору виконували його умови.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначала, що суд правильно дійшов висновку про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладання договору оренди землі від 02 грудня 2020 року, а також відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача.

Посилання відповідача на сплату орендної плати позивачу як на підтвердження існування договірних відносин, суд правильно не прийняв до уваги з тих підстав, що наданий платіжний документ сформований на переказ коштів на рахунок позивача, не містить інформації про волевиявлення позивача на отримання коштів у такий спосіб і, головне, підтверджує факту підписання договору оренди.

Стосовно способу захисту обраного позивачем, вважає посилання апелянта безпідставними, оскільки у разі відсутності домовленості сторін щодо істотних умов договору оренди землі, яка має засвідчуватись підписом сторін, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії та номер КР №095628, виданого 14.12.2005 Бобринецькою районною державною адміністрацією ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0090, площею 5,97 га, розташованій на території Мар`янівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Т-1 а.с.20).

04.12.2020 за №39590167 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Кропивницької районної державної адміністрації Шведенко Ольгою Юріївною внесений запис про державну реєстрацію речового права - права оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0090 на підставі договору оренди землі від 02.12.2020 між ОСОБА_1 та ФГ Івашини Володимира Володимировича (Т-1 а.с.21).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Представник позивача ОСОБА_3 просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладання договору оренди землі від 02 грудня 2020 року, а також не надав належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим позиціям Верховного Суду щодо правозастосування у подібних правовідносинах.

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до положень статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

У пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.

У пункті 71 постанови від 23 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду уточнила вказаний висновок, виклавши його перше речення так: зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками.

Звертаючись до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, ОСОБА_1 посилався на те, що договір оренди земельної ділянки він не укладав та не підписував.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Під час розгляду справи з метою ідентифікації виконавця підпису орендодавця в оспорюваному договорі оренди судом першої інстанції було за клопотанням представника позивача постановлено ухвалу про витребування оригіналу спірного договору оренди у відповідача - фермерського господарства ОСОБА_2 та у державного реєстратора Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області Шведенко О.Ю.

На виконання ухвали відповідачем повідомлено про відсутність оригіналу договору у зв`язку з його втратою та надано копію газети «Народне слово», в якому розміщене відповідне оголошення про втрату 21 січня 2021 року двох договорів оренди земельних ділянок від 24 грудня 2020 року (кадастровий номер :02:000:0091) та від 02 грудня 2020 року (кадастровий номер :02:000:0090), що знаходяться на території Мар`янівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (т. 1 а.с.156-158).

Керівником апарату Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області направлено договір, роздрукований з електронного реєстру Речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (т. 1 а.с.162,163-164).

Судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено, що оригінал договору як у сторін, так і в державного реєстратора відсутній. Існування оригіналу договору на час його державної реєстрації саме у відповідача підтверджене наданими до суду відомостями з реєстраційної справи державного реєстратора Ольги Шведенко, а саме заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо іншого речового права), та з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, з яких вбачається, що саме ОСОБА_2 як уповноважена особа був заявником при реєстрації права оренди земельної ділянки (т. 2 а.с.40-41,44).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ненадання відповідачем документів для експертного дослідження, висновки якого могли підтвердити чи спростувати позовні вимоги ОСОБА_1 , є достатніми для застосування наслідків, передбачених статтею 95 ЦПК України, згідно з якою якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Доводи представника відповідача, що у спірних правовідносинах в даній справі позивач прийняв виконання договору, оскільки йому була перерахована орендна плата, спростовуються матеріалами справи, а саме листом ОСОБА_1 та квитанціями про повернення ним орендної плати (т.1 а.с.202-204).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) фермерського господарства Івашини Володимира Володимировича () щодо земельної ділянки площею 5,97 га з кадастровим номером :02:000:0090, що зареєстроване 04.12.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 39590167.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, реєстратором Кропивницької районної державної адміністрації Шведенко Ольгою Юріївною внесений запис про державну реєстрацію речового права - права оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0090 на підставі договору оренди землі від 02.12.2020 року між ОСОБА_1 та ФГ Івашини Володимира Володимировича (т.1 а.с.21).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Разом із тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю.

Отже, реєстрація права оренди ФГ ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди ОСОБА_1 фактично не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки власникові є ефективним, а задоволення позову забезпечить реальне відновлення порушеного права.

З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову є правильними та обґрунтованими.

Установивши факт непідписання ОСОБА_1 договору оренди спірної земельної ділянки від 02 грудня 2020 року з ФГ ОСОБА_2 , що свідчить про неукладеність цього договору, відсутність волевиявлення власника на передачу в оренду земельної ділянки та безпідставність користування відповідачем майном, яке належить позивачу на праві власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи зазначене та відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фермерського господарства Івашини Володимира Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.М. Єгорова

О.І. Чельник