Справа № 938/604/21
Провадження № 22-ц/4808/1030/22
Головуючий у 1 інстанції Джус Р. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чобанюка Максима Михайловича на ухвалу Верховинського районного суду від 01 серпня 2022 року, постановлену в складі судді Джус Р.В. в м. Верховина у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Верховинська селищна рада про встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Верховинська селищна рада про встановлення земельного сервітуту.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0140, :02:003:0141, що розташовані в смт Верховина, присілок "Безвідне". На одній з ділянок розташований житловий будинок з господарськими будівлями, прохід та проїзд до якого ОСОБА_2 здійснювався через суміжну земельну ділянку з кадастровим номером: :02:003:0149 площею 0,25 га. Проходу до своєї земельної ділянки іншим способом немає, оскільки відсутні під`їзд чи прохід. З 2021 року відповідачка стала висловлювати заперечення щодо користування частиною її земельної ділянки для проходу та проїзду. Селищною сільською радою рекомендовано їй звернутись для встановлення земельного сервітуту в судовому порядку. Просила встановити на користь ОСОБА_2 безоплатний та безстроковий земельний сервітут на земельній ділянці кадастровий номер :02:003:0149 площею 0,25 га з цільовим призначенням будівництво та обслуговувавання житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належать ОСОБА_1 у вигляді смуги шириною 4 м. та довжиною 52 м для проходу, прогону худоби, проїзду автомобілем для обслуговування земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0140, :02:003:0141, що розташовані в смт Верховина, присілок "Безвідне" і належать позивачу.

29 липня 2022 року представник ОСОБА_2 адвокат Тугай І.М. подав заяву про забезпечення позову, в якій вказує, що 26.07.2022 було виявлено, що відповідач на частині належної їй земельної ділянки, якою позивач користується для проходу та проїзду до свого будинку, і яка пропонувалась позивачем для сервітуту, розпочав зведення капітальної споруди і на даний час уже залито фундамент нового будинку, який орієнтовно знаходиться на проектованій дорозі, згідно додатку №1 до висновку експерта, складеного за результатми призначеної судом експертизи, що підтверджено актом комісії Верховинської селищної ради від 29.07.2022. Вказані обставини свідчать про те, що відповідачка знаючи про наявність спору, який розглядається судом, вчиняє дії, що призведуть до неможливості виконання рішення суду, тобто діє недобросовісно. При цьому представник зазначає, що на день проведення судовим експертом огляду спірної земельної ділянки, жодних будівельних робіт відповідач на ній не здійснювала. Просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 чи будь яким іншим особам за її дорученням вчиняти дії щодо виконання будівельних робіт на земельній ділянці кадастровий номер: :02:003:0149, площею 0,25 га, по АДРЕСА_1 , до завершення розгляду справи судом.

Ухвалою Верховинського районного суду від 01 серпня 2022 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Тугай І.М. про вжиття заходів забезпечення позову у справі №938/604/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю: третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області провстановлення земельного сервітуту - задоволено. Заборонено відповідачу ОСОБА_1 чи будь яким іншим особам за її дорученням вчиняти дії щодо виконання будівельних робіт на земельній ділянці кадастровий номер: :02:003:0149, площею 0,25 га, по АДРЕСА_1 , до завершення розгляду справи судом. Ухвалу направлено до виконання Верховинського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Не погоджуючись із ухвалою суду представник ОСОБА_1 адвокат Чобанюк М. М., подав апеляційну скаргу, я якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, з постановленням нової про відмову у забезпеченні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України в частині її змісту, оскільки не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Позивач не наділений правом на вирішення доцільності застосування зустрічного забезпечення, тобто вказані заходи застосовуються не за ініціативою заявника. Вказує, про не співмірність забезпечення позову заявленим позовним вимогам про встановлення земельного сервітуту площею 0,0355 га для проходу, прогону худоби, проїзду автомобіля та обслуговування належних земельних ділянок, оскільки фактично заборонено виконувати будівельні роботи на ділянці площею 0,25 га. Вказує, що спірну земельну ділянку позивачка відчужила у 2014 році, проте користувалась нею з 2006 року, тобто мала достатньо часу для безспірного встановлення сервітуту, однак не бажала цього зробити.

10 жовтня 2022 року представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, однак відзив надійшов поза строком, встановлений апеляційним судом, тому до уваги не приймається.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що відповідачем вчиняються реальні дії щодо проведення будівельних робіт на земельній ділянці, з приводу якої існує спір про встановлення земельного сервітуту для проходу, прогону худоби, проїзду автомобіля та обслуговування земельних ділянок, що належать позивачу, що в свою чергу може утруднити чи унеможливити реальне та ефективне виконання судового рішення у даній справі, якщо воно буде прийняте на користь позивача. При цьому, суд звертає увагу на те, що представником відповідача у поданих суду письмових запереченнях не заперечується факт проведення відповідних будівельних робіт на спірній земельній ділянці.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що у жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Верховинська селищна рада про встановлення земельного сервітуту.

Просила встановити на користь ОСОБА_2 безоплатний та безстроковий земельний сервітут на земельній ділянці кадастровий номер :02:003:0149 площею 0,25 га з цільовим призначенням будівництво та обслуговувавання житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належать ОСОБА_1 у вигляді смуги шириною 4 м. та довжиною 52 м для проходу, прогону худоби, проїзду автомобілем для обслуговування земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0140, :02:003:0141, що розташовані в смт. Верховина, присілок "Безвідне" і належать позивачу.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22.12.2006 р. у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ N 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 р., винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі правові висновки містять в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2020 року № 200/12227/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно з частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

У справі, що переглядається, між сторонами виник спір з приводу встановлення на земельній ділянці, які на праві власності належать відповідачу, сервітуту шляхом надання доступу позивачу до частин цих земельних ділянок.

Враховуючи те, що способом забезпечення позову ОСОБА_2 обрано заборону відповідачу вчиняти будь-які дії, вчиняти дії щодо виконання будівельних робіт на земельній ділянці кадастровий номер: :02:003:0149, площею 0,25 га, по АДРЕСА_1 до вирішення питання про встановлення сервітуту, колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам без вирішення спору по суті.

За таких обставин суди зробили помилковий висновок про наявність правових підстав для забезпечення позову в обраний заявником спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про забезпечення позову, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову ОСОБА_2 у забезпечення позову.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_3 , підлягає стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496 ( чотириста дев`яносто шість ), 20 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Чобанюка Максима Михайловича задовольнити. Ухвалу Верховинського районного суду від 01 серпня 2022 року скасувати й постановити нову ухвалу.

Відмовити представнику ОСОБА_2 - адвокату Тугаю І.М. у задоволенні заяви про забезпечення позову у визначеному ним виді у справі №938/604/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю: третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області про встановлення земельного сервітуту.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 496 ( чотириста дев`яносто шість ), 20 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 11 жовтня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк Л.В.Василишин

І.О.Максюта