справа № 278/2442/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Наталії Вербовської, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даною заявою згідно якої просив ухвалити рішення щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявленого вказав, що заявник є власником 1/2 частки житлового будинку в якому відповідач має зареєстроване місце проживання. Разом з тим, відповідач, за словами позивача, не проживає у вказаному будинку з травня 2020 року, а також не приймає жодної участі в утриманні даного житла і не має у ньому особистих речей. Водночас, наявність зареєстрованого місця проживання відповідача у вище згаданому будинку, на думку заявника, позбавляє останнього можливості в повній мірі реалізовувати власне право власності на зазначений об`єкт нерухомості.

Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та відповідно без проведення фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено.

Відповідач на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином та завчасно проінформованим про існування даного спору, свого ставлення до заявлених вимог не висловив та жодних доказів на дослідження суду не надав.

Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

Позивач є громадянином України, отримував код платника податків, має зареєстроване місце проживання, є інвалідом другої групи за загальним захворюванням з 24 вересня 2022 року по 1 червня 2024 року, а тому звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даною заявою.

26 червня 2020 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній об`єктом нерухомого майна згідно якого заявник набув у власність земельну ділянку площею 0,1145 га з кадастровим номером :02:001:0325 та 1/2 частку житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня позивачем зареєстровано право власності на вказані об`єкти нерухомості.

Актом від 31 серпня 2022 року засвідчено факт того, що відповідач в будинку, 1/2 частки якого належить позивачу, не проживає з 2020 року і особистих речей в даному будинку не має. Фактичне місце проживання останнього невідоме. Водночас, відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, а також судову практику з даних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні позову з огляду на наступне. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має інше житло, окрім спірного, хоча це відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Позивачем не доведено порушення його прав власника на житловий будинок тим, що там зареєстрований відповідач.

Таким чином, судом не встановлено нагальної суспільної необхідності для застосування таких обмежень права на повагу до житла, які зазначені у позовній заяві, тому, задовольняючи вимоги позивача, втручання в зазначене право відповідача не буде пропорційним, переслідуваній легітимній меті.

Окрім цього, позивачем не наведено і судом не встановлено особу іншого (інших) співвласників будинку, право користування яким позивач бажає позбавити відповідача. Не встановлено і бажання такої особи (осіб) заявляти дані вимоги, тощо.

Так само суду не надано доказів здійснення фактичного виділу частки з будинку позивача і наявності у відповідача реєстрації саме у такому майні.

Результати вирішення вказаного спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат понесених позивачем. Дані правовідносини врегульовано положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 листопада 2022 року.

Суддя Євген Татуйко