Справа № 760/4072/21 Головуючий 1 інстанція- Калініченко О.Б.
Провадження № 22-ц/824/9486/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 жовтня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 23 червня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувсядо суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 17 грудня 2013 року між банком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку». Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконував цих обов`язків, мав прострочену заборгованість, у зв`язку з чим 24 січня 2019 року сторони підписали додаткову угоду, відповідно до якої сторони узгодили розмір боргу по кредиту у сумі 32258,42 грн., а також погодили прощення (анулювання) частини боргу у вигляді пені у розмірі 23342,50 грн., за умови сплати відповідачем решти суми боргу за кредитом не пізніше 25 липня 2019 року шляхом внесення щомісячних платежів протягом шести місяців, зокрема першого платежу 1337,39 грн. та наступних по 1263,10 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов додаткової угоди і несплатою коштів, просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість станом на 11 грудня 2020 року у розмірі 27087,89 грн., яка включає тіло кредиту 1110,09 грн. і пеню 25977,61 грн., а також судові витрати.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 23 червня 2022 року узадоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування

- 2 -

норм матеріальногоправа. Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості з огляду на укладення між сторонами додаткової угоди від 24 січня 2019 року, де відповідач визнав як розмір боргу, так і зобов`язався погасити його частину у визначений строк згідно графіку, а у випадку своєчасного погашення кредиту, банк анулює частину боргу, а саме пеню у розмірі 23342,50 грн. Суд залишив поза увагою, що відповідач погодив вказані умови, підписавши угоду і погодивши терміни та розміри погашення кредиту, а тому вони є обов`язковими до виконання. Незважаючи на це, відповідач не виконав умови додаткової угоди і не вніс усі передбачені угодою платежі, що є підставою для стягнення боргу. Суд не врахував судову практику, зокрема постанову Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц.

Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками отримані ним 22 вересня 2022 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 27087,89 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 грудня 2013 рокувідповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та заповнив і підписав анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що стверджується копією анкети-заяви (а.с.6), копією паспорта (а.с.12-13).

У анкеті-заяві відповідач погодив, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а

- 3 -

також Тарифами банку складать договір про надання банківських послуг.

Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Відповідач активував видану йому платіжну картку за допомогою коду та використовував кредитні кошти, які погашав не в повному обсязв внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Також, судом встановлено, що 24 січня 2019 року сторони підписали додаткову угоду до договору від 17 грудня 2013 року, відповідно до якої сторони узгодили розмір боргу по кредиту у сумі 32258,42 грн., а також погодили прощення (анулювання) частини боргу у вигляді пені у розмірі 23342,50 грн., за умови сплати відповідачем решти суми боргу за кредитом не пізніше 25 липня 2019 року шляхом внесення щомісячних платежів протягом шести місяців, зокрема першого платежу 1337,39 грн. та наступних по 1263,10 грн. (а.с.7). Це ж погоджено сторонами у підписаному ними графіку погашення (а.с.8).

Окрім того, встановлено, що відповідач не виконав умов додаткової угоди від 24 січня 2019 року про погашення кредиту шляхом сплати суми 1337,39 грн. не пізніше 24 січня 2019 року та послідуючого погашення щомісячних платежів у розмірі 1263,10 грн.

Із наданого банком розрахунку боргу та виписки по рахунку вбачається, що відповідач вніс по 856,16 грн. у лютому, березні та травні 2019 року, інших платежів на погашення боргу не здійснював (а.с.5).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю в матеріалах справи укладеної між сторонами додаткової угоди від 24 січня 2019 року до договору № SAMDN2895.

Окрім того, суд керувався тим, що анкета-заява, підписана відповідачем 17 грудня 2013 року, не містить не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, як і взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг щодо отримання кредитного ліміту, крім зазначення особистих даних та підпису, врахувавши правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, які не грунтуються на обставинах справи та вимогах закону.

По-перше, посилання суду на відсутність укладеної між сторонами додаткової угоди від 24 січня 2019 року до договору № SAMDN2895 суперечать матеріалам справи, в яких міститься належно посвідчена копія вказаної додаткової угоди, яка підписана ОСОБА_1 на обох аркушах.

Окрім того, у справі є графік погашення заборгованості, підписаний сторонами в цей же день 24 січня 2019 року, а також надана в цей же день ОСОБА_1 та посвідчена ним копія його паспорта (а.с.12-13).

По-друге, зосередившись виключно на оцінці змісту анкети-заяви відповідача, суд не дав належної оцінки змісту укладеної між сторонами 24 січня 2019 року додаткової угоди до договору від 17 грудня 2013 року.

Як вище вказувалося за умовами вказаної додаткової угоди сторони погодили, як розмір боргу за кредитом, так і порядок його погашення. Зокрема сторони узгодили наявність боргу за кредитом у розмірі 32258,42 грн., а також погодили прощення (анулювання) частини боргу у вигляді пені у розмірі 23342,50 грн., за умови сплати відповідачем решти суми боргу за кредитом не пізніше 25 липня 2019 року шляхом внесення щомісячних платежів протягом шести місяців, зокрема першого платежу 1337,39 грн. не пізніше 24 січня 2019 року та послідуючого погашення щомісячних платежів у розмірі 1263,10 грн. Це ж погоджено сторонами у підписаному ними графіку погашення.

Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін,

- 4 -

спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст.627 ЦК України).

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд наведених положень закону не врахував, та не звернув уваги, що укладена між сторонами за взаємною згодою додаткова угода, породжує для них права і обов`язкита є обов`язковою для виконання сторонами, в тому числі дана угода свідчить про визнання відповідачем свого боргу за кредитом у розмірі 32258,42 грн. та визнання ним своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення цього боргу за певних умов.

По-третє, посилання суду на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не є релевантними, оскільки у вказаній справі встановлені інші фактичні обставини, а саме у справі № 342/180/17 між сторонами виникли правовідносини виключно на підставі анкети-заяви, і додаткова угода між ними не укладалася, тоді як у даній справі, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, окрім анкети-заяви сторони уклали додаткову угоди з графіком погашення боргу.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

- 5 -

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Як вище вказувалося 17 грудня 2013 рокувідповідач ОСОБА_1 звернувся до ПриватБанку і підписав анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

24 січня 2019 року сторони підписали додаткову угоду до договору від 17 грудня 2013 року, відповідно до якої узгодили розмір боргу по кредиту у сумі 32258,42 грн., а також погодили прощення (анулювання) частини боргу, зокрема пені у розмірі 23342,50 грн., за умови сплати відповідачем решти боргу не пізніше 25 липня 2019 року наступним чином: шляхом внесення щомісячних платежів протягом шести місяців, зокрема першого платежу 1337,39 грн. не пізніше 24 січня 2019 року та послідуючого погашення щомісячних платежів у розмірі 1263,10 грн.

У п.1.6 додаткової угоди сторони погодили, що ця угода згідно ст.212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: умови про прощення (анулювання) частини боргу вступають в дію у випадку своєчасного внесення платежів (п.1.5 угоди), а у випадку порушення строків та розміру погашення кредиту, умови додаткової угоди по анулювання частини боргу не застосовуються.

Встановлено, що відповідач не виконав умов додаткової угоди від 24 січня 2019 року про погашення кредиту шляхом сплати суми 1337,39 грн. не пізніше 24 січня 2019 року та послідуючої сплати до 25 липня 2019 року решти боргу. Із наданого банком розрахунку боргу та виписки по рахунку вбачається, що відповідач вніс по 856,16 грн. у лютому, березні та травні 2019 року, інших платежів на погашення боргу не здійснював (а.с.5).

Отже, у відповідача наявний борг за тілом кредиту у розмірі 1110,09 грн., який підлягає стягненню на користь позивача.

Окрім того, з огляду на невиконання умов додаткової угоди її умова, вказана у п.1.2 про прощення (анулювання) боргу на підставі п.1.6 цієї угоди не застосовується, а відтак у відповідача наявний визначений угодою борг за пенею у розмірі 25977,61 грн.

Водночас, заявлений банком розмір пені у сумі 25977,61 грн. апеляційний суд вважає очевидно неадекватним.

Вирішуючи питання про розмір пені, який підлягає стягненню, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав і інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов?язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також публічного інтересу.

Нормами цивільного законодавства встановлено, що порушення однією із сторін договору зобов`язань перед іншою стороною має своїм наслідком передбачену законом або

- 6 -

договором відповідальність порушника, в тому числі у вигляді неустойки (пеня, штраф). Однак, така відповідальність повинна ґрунтуватися на вищезгаданих засадах цивільного права і бути адекватною як тяжкості порушення, так і розумним межам захисту прав потерпілої сторони.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року.

Пеня у розмірі25977,61 грн., яку просить стягнути банк, з огляду на борг за кредитом у сумі 1110,09 грн., очевидно та поза всяким розумним сумнівом порушує засади справедливості, добросовісності, розумності, буде тягарем для споживача і призведе до отримання банком невиправданих додаткових прибутків.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істостне значення.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26923/16-ц).

Під розміром збитків за змістом ч.3 ст. 551 ЦК України слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 14 жовтня 2016 року у справі № 6-473 цс16).

Крім того, обов`язковим є встановлення судом інших обставин, які мають істотне значення. Це питання є оціночним і вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

З урахуванням того, що борг по тілу кредиту становить 1110,09 грн., а також враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов`язання, апеляційний суд визначає пеню у розмірі 1110,09 грн., що на думку суду відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Загальний розмір боргу, який суд стягує із відповідача становить 2220,18 грн.

Даючи оцінку доводам відповідача, викладеним у апеляційній скарзі, зогляду на низку тверджень відповідача, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

- 7 -

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПКУкраїни у зв`язку із скасуванням судового рішення суд покладає на відповідача судові витрати по оплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 23 червня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського 1-д, МФО 305299, ) заборгованість у розмірі 2220гривень 18 коп. та судовий збір у розмірі 186 гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського 1-д, МФО 305299, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 280 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: