Справа № 156/210/22
Провадження № 2/156/162/22
Рядок статзвіту № 38
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Іваничі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 березня 2019 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу 131000 гривень. Даний факт підтверджується розпискою складеною відповідачем ОСОБА_2 власноручно.

Згідно даної розписки відповідач зобов`язався повернути йому 131000 грн. до 31 березня 2019 року.

Однак, в зазначений в розписці термін, кошти відповідачем не повернуті, на його неодноразові звернення повернути борг, відповідач не реагує, у зв`язку з чим, змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

На час звернення до суду, кошти у вказаному розмірі відповідачем не повернуті, а тому просить стягнути з відповідача надані у борг кошти у розмірі 131000 грн., 3% річних від суми заборгованості за весь час прострочення, що становить 11617,73 грн., інфляційні витрати в сумі 27536,20 грн., а також 5000 грн. витрат на правничу допомогу та 1701,54 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 09 травня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10:30 год. 17 червня 2022 року з викликом сторін.

В підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від останього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду клопотання в якому просив проводити підготовче судове засідання у його відсутність. З вимогами позивача погоджується і просить задоволити позов.

За положеннями ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що 01 березня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір позики, оформлений у письмовій формі шляхом надання розписки, в якій вказано, що ОСОБА_1 надав в борг відповідачу ОСОБА_2 131000 гривень.

Із змісту розписки вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язується у строк до 31 березня 2019 року повернути борг ОСОБА_1 в сумі 131000 грн. Розписка складена власноручно та підписана ОСОБА_2 .

Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення грошової позики, однак вона по даний час залишена без задоволення.

Згідно ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Судом встановлено, що оригінал розписки знаходиться матеріалах справи, така надана позивачем, що підтверджує невиконання боржником свого обов"язку.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що між позивачем та відповідачем склалися зобов`язання із договору позики, відповідач свої зобов`язання за ним не виконав.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, в обумовлений строк відповідачем добровільно не повернуті, отже вимоги позивача про стягнення з останнього суми боргу, визначеній договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України, визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц).

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, у позивача виникло право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, а саме суми індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. У визначені строки до 31 березня 2019 року відповідач позику не повернув, а отже з цієї дати вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання. Позивачем період прострочення визначений з 01 квітня 2019 року по 15 березня 2022 року.

За розрахунками позивача, з якими погоджується суд, сукупний розмір 3 % річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання становить 11617,73 грн., інфляційні збитки 27536,20 грн.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача, а отже боргове зобов`язання позивача перед відповідачем не виконане.

За вказаних обставин суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову, а відтак підставність його задоволення.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача. Позивачем документально підтверджено сплату судового збору за подання даного позову, а також судові витрати на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 200, 247, 265, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 526, 533, 545, 625, 1046-1049 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 01 березня 2019 року на загальну суму 170153,93 грн. (сто сімдесят тисяч сто п`ятдесят три гривні 93 копійки) з яких : заборгованість за розпискою - 131000 грн. ( сто тридцять одна тисяча гривень); штрафних санкцій у вигляді 3% річних 11617,73 грн. (одинадцять тисяч шістсот сімнадцять гривень 73 копійки); інфляційні витрати - 27536,20 грн. (двадцять сім тисяч п`ятсот тридцять шість гривень 20 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1701,54 грн. (одну тисячу сімсот одну гривню, 54 копійки) сплаченого судового збору та 5000 (п`ять тисяч) гривень понесених ним витрат за надану професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

представник позивача адвокат Лесик Сергій Ігорович, адреса робочого місця: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Суддя М. О. Федечко