ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/915/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/23253/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кучми Людмили Володимирівни на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року, ухваленого суддею Губіш О.А., у цивільній справі за позовом Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2021 року Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, затрачених позивачем на навчання відповідача в розмірі 143 220 (сто сорок три тисячі двісті двадцять) гривень 16 копійок, а також судових витрат (а.с. 1-5).

В обґрунтування позовних вимог ТНМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України зазначив, що на підставі рішення приймальної комісії від 11 серпня 2013 року №21, наказом ректора Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України" №622 від 11 серпня 2011 року ОСОБА_1 зараховано студентом першого курсу медичного факультету. На виконання вимог Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року та Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого Наказом МОЗ України №367 від 25 грудня 1997 року, 01 вересня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського" та ОСОБА_1 укладена угода №53 про підготовку фахівця з вищою освітою. За умовами вказаної угоди, відповідач зобов`язувався прибути після закінчення Університету на навчання в інтернатуру відповідно до направлення та пройти повний курс навчання згідно програми; по завершенню навчання в інтернатурі прибути на місце працевлаштування згідно призначення і відпрацювання не менше трьох років; у разі відмови їхати за направленням на навчання в інтернатурі або за призначенням на місце працевлаштування відшкодувати університету вартість навчання та суму отримання стипендії. На виконання умов укладеної угоди згідно Протоколу засідання комісії з персонального розподілу молодих спеціалістів, які закінчують ДВНЗ "ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України" у червні 2019 року, від 23 квітня 2019 року, а також на підставі заяви відповідача від 23 квітня 2019 року, поданої на ім`я голови Комісії з працевлаштування - ректора Університету, відповідача направлено на роботу у Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Рєпіна, 11, на посаду лікаря з медицини невідкладних станів. Із пропозицією щодо працевлаштування відповідач погодився, про що свідчить його особистий підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників 2019 року. Поряд з тим, позивач зазначив, що на підставі наказу МОЗ України №1353 від 12 червня 2019 року "Про зміну найменування та затвердження статуту Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського МОЗ України (нова редакція)", Державному вищому навчальному закладу "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України" змінено найменування на Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України. 25 червня 2019 року наказом ректора ТНМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України №182 (ДМ), на підставі результатів державних екзаменів і відповідно до рішення Державної екзаменаційної комісії, відповідачу присвоєно кваліфікацію лікаря і видано диплом. Крім того, з листа Комунального некомерційного підприємства "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Тернопільської обласної ради №669 від 08 вересня 2020 року, позивачу стало відомо, що відповідача зараховано з 01 серпня 2019 року на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності "Медицина невідкладних станів" Тернопільської станції Е(Ш)МД Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф. Із цього ж листа також дізнався, що з 01 серпня 2020 року відповідач не з`являвся на базу стажування для подальшого проходження заочного циклу інтернатури. Надати письмове пояснення відмовився, а усно повідомив, що не бажає продовжувати проходження заочного циклу інтернатури. У зв`язку з наведеним, наказом генерального директора (головного лікаря) КНП "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Тернопільської обласної ради №153 від 03 вересня 2020 року, відповідача було звільнено з посади лікаря-інтерна зі спеціальності "Медицина невідкладних станів" за прогули без поважних причин. Таким чином, вказані дії відповідача свідчать про те, що він відмовився пройти згідно з направленням повний курс навчання в інтернатурі згідно програми та відповідно в подальшому відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я, і, як наслідок, невиконання відповідачем умов Угоди тягне за собою обов`язок відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного бюджету вартість навчання. Так, відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету Університету за державним замовленням випуску 2019, вартість навчання становить 118 997,08 гривень. Згідно довідок №07/2782, №07/2783, №07/2784 від 15 липня 2021 року, за період навчання відповідача з вересня 2013 року по червень 2019 року, останньому було нараховано та виплачено стипендію у розмірі 24 223,08 гривень. Поряд з тим, позивач зазначив, що 15 липня 2021 року Університетом було надіслано відповідачу вимогу про виконання зобов`язання, а саме: повернення затрачених бюджетних коштів на навчання та суму отриманої стипендії в загальному розмірі 143 220,16 гривень, а 03 серпня 2021 року від відповідача отримано відповідь, що виконання зобов`язання не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року позов - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України грошові кошти, витрачені на його навчання в цьому університеті у сумі 143 220 (сто сорок три тисячі двісті двадцять) гривень 16 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень (а.с. 172-178).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кучма Людмила Володимирівна просить скасувати рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року у справі №607/23253/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання, стягнення судового збору - в повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за розглядом апеляційної скарги, посилаючись на те, що судом не встановлені обставини, що мають значення для справи, а доказам дана неналежна оцінка, допущено порушення норм матеріального та процесуального права (а.с. 182-186).

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Кучма Л.В. зазначила, що 01 вересня 2013 року між відповідачем та позивачем було укладено Угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №53 на виконання "Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367. 25 червня 2019 року згідно Наказу №182 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію "лікаря" та видано диплом. Вказує, що ні Порядком №367, ні будь-яким іншим нормативним актом, не передбачено отримання Направлення на роботу на підставі Гарантійного листа отриманого випускником самостійно. Отже, у випадку наявності Гарантійного листа випускник 2019 року не може та не повинен приймати участь у процедурі розподілу. Написання будь-яких заяв про отримання направлення на роботу на підставі Гарантійного листа, прийняття таких заяв до розгляду є порушенням визначеної процедури та свідчить про фіктивність таких заходів. Крім того, судом не вірно встановлено: "що має місце умисне порушення з вини відповідача прав позивача" та не взято до уваги, що позивач порушив умови Угоди, переклавши обов`язок по працевлаштуванню на ОСОБА_1 та разом з тим, вчинив ряд послідовних дій з наступним їх документуванням в результаті чого надав відповідачу направлення на роботу. Позивач скористався необізнаністю відповідача та створив для нього вкрай невигідні умови, надав документи за яких може вимагати відшкодування коштів витрачених на навчання попри те, що сам порушив умови укладеної Угоди. З матеріалів справи вбачається, що позивач не запропонував у встановленому порядку посаду та не здійснив будь-яких дій пов`язаних з працевлаштуванням відповідача. Крім того, ТНМУ ім. І.Я. Горбачевського не додано до матеріалів справи "Картки працевлаштування випускника", наявність в особовій справі якої доводила б виконання своїх обов`язків останнім. Також, така Картка відсутня за місцем "направлення", тобто в лікарні, куди ніби-то позивач направив для подальшого працевлаштування відповідача. У зв`язку з тим, що відповідач не отримав пропозиції щодо працевлаштування за рік до закінчення навчального закладу, тобто до 25 червня 2018 року, відповідач не розраховував на працевлаштування. Крім цього, випускникам було повідомлено про те, що працевлаштування з 2017 року не є обов`язком Вишу. Вказує на те, що ТНМУ ім. І.Я. Горбачевського зібрав від усіх випускників отримані ними у майбутніх роботодавців Гарантійні листи, а потім вимагав написання заяв на направлення на роботу. Тому заявник вважає, що фактично працевлаштування відповідача відбулося самостійно, але за ініціативи позивача та на його вимогу всі документи було оформлено таким чином, ніби працевлаштування здійснено за скеруванням позивача. 25 червня 2019 року позивач видав відповідачу "Довідку про навчання за бюджетні кошти", яка свідчить про самостійне працевлаштування відповідача. Рішення суду містить значущу неточність в описі пояснень свідка ОСОБА_2 .

Від Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України надійшов відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кучми Людмили Володимирівни, а рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року - без змін, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване та законне судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Вказують, що Університет повністю виконав умови укладеної з ОСОБА_1 . Угоди, а саме: забезпечив якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, оформив студентові направлення на працевлаштування та здійснив контроль за своєчасним прибуттям студента до місця проходження інтернатури після закінчення навчання в Університеті. Крім того, твердження апелянта про те, що Довідка про навчання за бюджетні кошти №05/1-18/1003 від 25 червня 2019 року видана Університетом ОСОБА_1 свідчить про його самостійне працевлаштування є необґрунтованим припущенням та не відповідає дійсності, адже, зміст цієї довідки жодним чином не свідчить про самостійне працевлаштування останнього. Окрім цього, від відповідача жодних заяв про бажання самостійного працевлаштування чи відмови від отримання направлення на роботу на адресу Університету не надходило. Твердження ОСОБА_1 про те, що розподілу та працевлаштування не було є безпідставними припущеннями, оскільки розподіл у 2019 року в Університеті відбувся 23 квітня 2019 року. Таким чином, позивачем не порушено жодних умов Угоди №53 від 01 вересня 2013 року про підготовку фахівців з вищою освітою, укладеної між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що на підставі рішення приймальної комісії від 11 серпня 2013 року №21, наказом ректора Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України" №622 від 11 серпня 2013 року за №21 ОСОБА_1 зараховано студентом першого курсу медичного факультету, про що свідчить Витяг з Наказу №622 (а.с. 26).

01 вересня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського" та ОСОБА_1 укладено угоду №53 про підготовку фахівця з вищою освітою. За умовами вказаної угоди, Університет зобов`язується забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; оформити студентові направлення на працевлаштування; здійснити контроль за своєчасним прибуттям студента до місця проходження інтернатури після закінчення навчання в Університеті, а студент, окрім іншого, зобов`язується прибути після закінчення Університету на навчання в інтернатуру відповідно до направлення та пройти повний курс навчання згідно програми; по закінченню навчання в інтернатурі прибути на місце працевлаштування згідно призначення і відпрацювання не менше трьох років; у разі відмови їхати за направленням на навчання в інтернатурі або за призначенням на місце працевлаштування відшкодувати університету вартість навчання та суму отриманої стипендії (а.с. 27).

Згідно Протоколу засідання комісії з персонального розподілу молодих спеціалістів, які закінчують ДВНЗ "ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України" у червні 2019 року, від 23 квітня 2019 року, а також на підставі заяви відповідача від 23 квітня 2019 року на ім`я голови Комісії з працевлаштування - ректора Університету, постановлено направити ОСОБА_1 молодого спеціаліста на роботу у Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (за адресою: м. Тернопіль, вул. Рєпіна, 11) на посаду лікаря з медицини невідкладних станів (а.с. 29-35).

Окрім цього, направлення на роботу №48 було вручене відповідачу особисто, про що свідчить його підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників медичного факультету Університету, спеціальності "Лікувальна справа" за 2019 рік (а.с. 36-39).

Згідно з наказом МОЗ України №1353 від 12 червня 2019 року "Про зміну найменування та затвердження статуту Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського МОЗ України (нова редакція)", Державному вищому навчальному закладу "Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України" змінено найменування на Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України (а.с. 23).

Наказом ректора "ТНМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України" від 25 червня 2019 року №182 (ДМ) "Про випуск лікарів 2019 року" ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря і видано диплом спеціаліста серія НОМЕР_1 (а.с. 40-41).

Згідно наказу Управління охорони здоров`я Тернопільської ОДА №98-к від 12 липня 2019 року, таким наказано зарахувати випускника 2019 року Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського - ОСОБА_1 на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності медицина невідкладних станів до КНП "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Тернопільської обласної ради з 01 серпня 2019 року до 29 січня 2021 року (а.с. 96 зворотня сторона-97).

Наказом №114 від 23 липня 2019 року директора "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" головного лікаря Джуса М.Я., ОСОБА_1 - прийнято на роботу з 01 серпня 2019 року в Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф на посаду лікаря-інтерна Тернопільської станції Е(Ш)М Д за спеціальністю "Медицина невідкладних станів", згідно наказу УОЗ ТОДА від 12 липня 2019 року №98-к з окладом згідно штатного розпису (а.с. 98).

Згідно витягу з наказу генерального директора КНП "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" №153 від 03 вересня 2020 року, ОСОБА_1 звільнений з 03 вересня 2020 року з посади лікаря-інтерна зі спеціальності "Медицина невідкладних станів" згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 44).

Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету ОСОБА_1 за державним замовленням, 2019 року випуску, вартість навчання ОСОБА_1 становить 118 997,08 гривень (а.с. 45).

Згідно довідки про доходи №07/2782 виданої 15 липня 2021 року Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, загальна сума стипендії ОСОБА_1 за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року становить 13 161,52 гривень (а.с. 46).

Відповідно із довідкою про доходи №07/2783 виданої 15 липня 2021 року Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, загальна сума стипендії ОСОБА_1 за період з січня 2015 року по грудень 2018 року становить 11 061,56 гривень (а.с. 47-48).

15 липня 2021 року Медичним університетом імені І.Я. Горбачевського направлялась ОСОБА_1 письмова вимога про виконання зобов`язання за №19/2796, якою відповідача повідомлено про необхідність відшкодувати затрачені Університетом кошти за його навчання у сумі 143 220,16 гривень, в строк семи днів з моменту отримання даної вимоги (а.с. 50-51).

У відповідь, Університетом від представника ОСОБА_1 - адвоката Кучми Л.В. отримано заперечення на вимогу про виконання зобов`язання, в яких останньою зазначено, що такі вимоги Університету є неправомірними, оскільки на сьогоднішній день відсутні правові механізми, які б зобов`язували студента відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, а тому вимога про виконання зобов`язання не підлягає задоволенню в повному обсязі (а.с. 52-56).

Вищевказане свідчить про те, що відповідач відмовився відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я, і як наслідок, невиконання відповідачем умов Угоди тягне за собою обов`язок відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного бюджету вартість навчання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , добровільно підписуючи угоду від 01 вересня 2013 року, погодився на працевлаштування його навчальним закладом, отримав направлення на роботу та, навчаючись за кошти Державного бюджету, погодився відшкодувати вартість свого навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років. Враховуючи те, що що відповідач відмовився відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я, і тому, невиконання відповідачем умов Угоди тягне за собою обов`язок відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного бюджету вартість навчання.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки суд вірно встановив обставини справи і правильно застосовано норми матеріального права.

Предметом позову у цій справі є вимога Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України про стягнення з відповідача суми витрат на навчання за кошти державного бюджету та суми виплаченої йому стипендії у зв`язку з порушенням ним угоди про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною другою статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року "Про освіту" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено частиною другою статті 52 Закону України "Про освіту", пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року №77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992 "Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням" (чинна на час укладення угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 01 вересня 2008 року № 070728) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367.

Відповідно до зазначених вище нормативних актів випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №607/3693/17 (провадження №14-151цс20) зазначено, що "вирішуючи спори про стягнення коштів за навчання судам слід керуватися таким. Якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.

Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця.

На переконання Великої Палати Верховного Суду покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті, які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасних умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах" (пункти 66-68).

Зазначене узгоджується із правовими висновками, які містяться у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі №607/9099/15-ц (провадження №61-694св17), від 19 вересня 2018 року у справі №607/3690/17 (провадження №61-1116св17), від 31 жовтня 2018 року у справі №607/3681/17-ц (провадження №61-26840св18 ), від 15 травня 2019 року у справі №598/760/17 (провадження №61-14476св18), від 30 січня 2019 року у справі №607/3682/17 (провадження №61-32084св18), від 26 червня 2019 року у справі №607/7122/17-ц (провадження №61-27937св18).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , добровільно підписуючи угоду від 01 вересня 2013 року №53, погодився на працевлаштування його навчальним закладом, отримав направлення на роботу та, навчаючись за кошти державного бюджету, погодився відшкодувати вартість свого навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років.

Не заслуговують на увагу доводи заявника, що довідка про навчання за бюджетні кошти №05/1-18/1003 від 25 червня 2019 року, видана університетом ОСОБА_1 , свідчить про його самостійне працевлаштування, оскільки як вбачається з вказаної довідки (а.с.96), що ОСОБА_1 навчався на денному відділенні в Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України на медичному факультеті "Лікувальна справа" з 1 вересня 2013 року по 25 червня 2019 року. Форма навчання бюджетна.

Також є безпідставними твердження ОСОБА_1 про те, що розподілу та працевлаштування не було з огляду на те, що розподіл у 2019 року в Університеті відбувся 23 квітня 2019 року, що підтверджується протоколом засідання комісії з персонального розподілу молодих спеціалістів, які закінчують ДВНЗ "ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України" у червні 2019 року, від 23 квітня 2019 року, а також заяви відповідача від 23 квітня 2019 року на ім`я голови Комісії з працевлаштування - ректора Університету, в зв`язку з чим було постановлено направити ОСОБА_1 , молодого спеціаліста, на роботу у Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (за адресою: АДРЕСА_1 ) на посаду лікаря з медицини невідкладних станів (а.с. 29-35).

Окрім цього, направлення на роботу №48 було вручене відповідачу особисто, про що свідчить його підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників медичного факультету Університету, спеціальності "Лікувальна справа" за 2019 рік (а.с. 36-39).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кучми Людмили Володимирівни слід залишити без задоволення, а рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 26 вересня 2022 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кучми Людмили Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року - залишити без змін.

Поновити дію рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 22 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді