15.11.2022 Справа № 755/1597/22
Ун.№755/1597/22
Пр.№2/756/3498/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2022 року суддя Оболонського районного суду м.Києва Майбоженко А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІАСИСТЕМС» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ТРІАСИСТЕМС» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТРІАСИСТЕМС» з 01.04.2021 року займав посаду начальника юридичного відділу. З цієї посади 31.05.2021 року був звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Оскільки у день звільнення з ним не проведено повного розрахунку по нарахованій заробітній платі і як наслідок він зазнав душевних страждань, втратив нормальні зв`язки у зв`язку з постійним страхом залишитися без засобів існування, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ТОВ «ТРІАСИСТЕМС» на його користь 25 7602,00 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та 10 000,00 грн. компенсації моральної шкоди.

Ухвалою суду від 15.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін у даній справі

Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України.

Станом на 11 листопада 2022 року відповідачем письмовий відзив не подано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що з 01.04.2021 року ОСОБА_1 працював в ТОВ «ТРІАСИСТЕМС» на посаді начальника юридичного відділу та 31.05.2021 року звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Після звільнення ОСОБА_1 31.05.2021 року з ТОВ «ТРІАСИСТЕМС» роботодавцем не проведено розрахунок по заробітній платі.

Станом на дату звільнення невиплачена ОСОБА_1 заробітна плата складає 32 000,00 грн., оскільки відповідно до довідки Пенсійного Фонду України від 06.01.2022 року, заробітна плата ОСОБА_1 у квітні склала 15 000,00 грн., у травні - 17 000,00 грн. (а.с. 18). Доказів на спростування доводів позивача щодо невиплати вказаних сум суду не надано.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Враховуючи вказані вимоги чинного законодавства, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 32 000,00 грн., при цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середньоденна та середньогодинна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача.

З урахуванням відпрацьованих днів та годин за два останні місяці середньоденна заробітна плата позивача становить 800,00 грн.

Відтак у зв`язку з тим, що остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати позивачу відповідачем не проведено, позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 року по 11.11.2022 року, що згідно здійсненому судом розрахунку становить 296 800 грн., виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 800,00 грн. та кількості робочих днів 371.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України його положення застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України суд враховує наступне.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З огляду на це суд доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суду надано право за певних умов зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

З огляду на викладене, суд вважає правильним зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України до розміру недоплаченої суми.

Беручи до уваги вищезгадані принципи розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір невикористаної заробітної плати, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 року по 11.11.2022 року в межах розміру заборгованості по заробітній платі, а саме 32 000,00 грн.

При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приймаючи до уваги той факт, що відповідачем були порушені трудові права позивача, не виплачено нараховану заробітну плату, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає адекватною компенсацію моральної шкоди в розмірі 1000 грн., які повинні бути стягнуті на користь позивача з відповідача ТОВ «ТРІАСИСТЕМС», тому вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Судовий збір суд покладає на відповідача пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог і стягує його на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІАСИСТЕМС» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІАСИСТЕМС» на користь ОСОБА_1 :

32 000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 коп. - нарахованої, але не виплаченої заробітної плати без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян;

32 000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян;

1 000 (одна тисяча) гривень 00 коп. - моральної шкоди;

329 (триста двадцять дев`ять) гривень 82 копійки - судового збору.

Рішення в межах суми платежу за один місяць (у розмірі 16 000 грн.) підлягає негайному виконанню.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІАСИСТЕМС» в дохід держави 2 481 (дві тисячі вісімдесят одну) гривню судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРІАСИСТЕМС» (адреса місцезнаходження: м. Київ, пр-т Маршала Рокоссовського, 3, офіс 5, )

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Майбоженко А.М.