Провадження № 2/369/1805/22
РІШЕННЯ

Іменем України

19.10.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарях судових засідань Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивувала тим, що предметом даного спору є об`єкт нерухомого майна. Об`єктом основного розподілу спільного майна подружжя є нерухоме майно у вигляді трикімнатної квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Від спільного шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач з дітьми жодних стосунків не підтримує.

Більше двох років вони з Відповідачем шлюбне та сімейне життя не ведуть.

Позивач вважає за необхідне повідомити суд про ту обставину, що наразі в провадженні судді Фінагеєвої І. О. Києво - Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 369/9414/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У добровільному порядку поділити спільно з Відповідачем не вдалось за можливе, через що позивач змушена звертатися до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя.

За час спільного подружнього життя сторонами по справі було придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_2 .

Загальна площа квартири - 80,6 м. кв., житлова площа квартири становить: 45, 5 кв. м. Квартира належить подружжю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 23.10.2005 р на підставі рішення виконкому Вишневої міської ради 29.09.2005 р. № 95/6.

Приблизна ринкова вартість трикімнатної квартири становить: 1 400 00 грн. (один мільйон чотириста тисяч) грн. 00 коп.

Квартира була придбана подружжям за виручені кошти від продажу земельної ділянки, яка була виділена нашій сім`ї, після того, як чоловік зареєструвався у її батьків, де було зареєстровано ще три члена сім`ї. Для вирішення сімейного питання в 1995 році Гатненською селищною радою була виділена земельна ділянка, яка по вартості становила, суму вартості квартири. В 2005 році за виручені від продажу земельної ділянки кошти вони одразу придбали квартиру, яка наразі є предметом розподілу.

Автомобіль Skoda Octavia А5, 2015 -2016 року випуску, світло - бежевого кольору, зареєстрований на гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Автомобіль вони купували новий з автосалону вартістю: 500 (п`ятсот) тисяч грн. 00 коп.

Транспортним засобом вона не користується та не має жодного доступу до нього. Відповідач більше двох років тому пішов з дому, забрав з собою ключі від автомобіля та вивіз авто в невідомому напрямку.

На підставі вищевикладеного позивач просила суд поділити майно подружжя між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

Визначити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на автомобіль 8косіа Осіауіа А5, 2015 -2016 р.р. випуску, світло - бежевого кольору, зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати по сплаті судового збору.

16 серпня 2021 року відповідач подав відзив на позову заяву в якому просив суд поділити майно подружжя між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , визначити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на автомобіль Skoda Octavia А5, 2015 -2016 року випуску, світло-бежевого кольору, який зареєстрований на нього, ОСОБА_2 , судові витрати по сплаті судового збору розподілити порівну між Позивачем та Відповідачем..

В судове засідання сторони не прибули, надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2022 року, закрито підготовче засідання у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З пояснень та матеріалів справи вбачається, що об`єктом основного розподілу спільного майна подружжя є нерухоме майно у вигляді трикімнатної квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Від спільного шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач з дітьми жодних стосунків не підтримує.

Більше двох років вони з відповідачем шлюбне та сімейне життя не ведуть.

За час спільного подружнього життя сторонами по справі було придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_2 , загальна площа квартири - 80,6 м. кв., житлова площа квартири становить: 45, 5 кв. м, яка належить подружжю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 23.10.2005 р на підставі рішення виконкому Вишневої міської ради 29.09.2005 р. № 95/6.

Позивачка ОСОБА_1 у своєму позові зазначила також, що сторонами під час шлюбу був придбаний автомобіль Skoda Octavia А5, 2015 -2016 року випуску, світло - бежевого кольору, зареєстрований на гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 зазначила, що автомобіль вони з відповідачем ОСОБА_2 купували новий з автосалону вартістю: 500 (п`ятсот) тисяч грн. 00 коп.

Проте доказів права власності на даний автомобіль позивачкою до суду не надано, клопотань про витребування технічного паспорту на автомобіль нею під час розгляду справи не заявлялось.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи квартира придбана у період шлюбу, тобто в період з 23 жовтня 2005 року по день звернення до суду і за спільні кошти сторін, відповідно до ст. 60, 61, 63 СК України, має правовий режим спільного сумісного майна. Зазначені обставини відповідачем не спростовані.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 ст. 71 СК України).

Також, відповідно до п. 25 даної постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4 та 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Грошової компенсації позивач чи відповідач на депозитний рахунок суду не вносили.

Згідно з ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 73 СК України встановлено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Статтею 41 Конституції України визначеного кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України при вирішенні спору, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Пунктом 30 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачена рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, а відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку, що нерухоме майно, а саме квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,6 кв.м, яка зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 на праві власності 23 жовтня 2005 року є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає розподілу.

Крім того, позивачем всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надано суду належним, достатніх та беззаперечних доказів, що подружжям було придбано автомобіль марки «Skoda Octavia А5», 2015 -2016 року випуску, світло-бежевого кольору, а тому у суду відсутні достатні, об`єктивні та беззаперечні підстави для визнання за позивачем права власності на оспорюваний автомобіль.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову у частині поділу автомобіля, слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 55, 56, 57, 65, 69,70, 104, 105, 112 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 77-80, 88, 141, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Поділити майно подружжя між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_4 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3405, 00 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Т.В. Дубас