Провадження №2/523/1567/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів,

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Райффайзен Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, посилаючись на те, що 19 червня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 нібито уклали кредитний договір № 014/2145/74/76996, за умовами якого банк надав , а ОСОБА_1 отримала споживчий кредит. У якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 2 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 нібито був укладений іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку майнові права на квартиру. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2016 року у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2007 року № 014/2145/74/76996 було відмовлено, оскільки відповідно до експертного висновку судово-почеркознавчої експертизи підписи на кредитному договорі виконанні не ОСОБА_1 , а іншою особою. Отже судовим рішенням було встановлено, що ОСОБА_1 не укладала і не підписувала кредитний та іпотечний договори, тому вона просила суд визнати їх недійсними, а також виключити запис з Державного реєстру Іпотек, реєстраційний номер обтяження 5231007:квартира, майнові права на квартиру, що будується за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , мікрорайон забудови ІІІ-4-2, (будинок за будівельним № НОМЕР_1 , квартира під будівельним АДРЕСА_2 . Квартира складається з 1-єї кімнати, загальною площею після закінчення будівництва близько 55,65 кв.м., розташована на 9-му поверсі, адреса: АДРЕСА_3 , та квартира, майнові права на квартиру, що будується за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , мікрорайон забудови ІІІ-4-2, (будинок за будівельним № НОМЕР_1 , квартира під будівельним № 127). Квартира складається з 3-ох кімнат, загальною площею після закінчення будівництва близько 94,33 кв.м., розташована на 13-му поверсі, адреса: АДРЕСА_4 ; та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5231012 на вищевказані об`єкти. Також позивачка просила стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір у розмірі 3920 грн.

03 листопада 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

11 травня 2022 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні підтримала позов та зазначила, що під час розгляду справи в Київському районному суді м.Одеси вона не знала, що потрібно було заявити ще вимоги про визнання договорів недійсними. А коли представники банку знову почали вимагати виконання зобов`язань по договору, навіть після ухвалення рішення судом, вона звернулася за правовою допомогою. Подала заяву про завершення розгляду справи в її відсутності.

Також від позивачки надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначила, що вона не оформлювала майнових прав, оскільки запропоновані банком умови кредитування не підійшли.

Представник відповідача надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Крім того, представник відповідача просила застосувати до позовних вимог строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник вказувала також на те, що відсутні в матеріалах справи докази в підтвердження того, що позивач після підписання договору оспорювала або намагалася змінити умови договору, розірвати відразу після його укладення. Укладений кредитний договір не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Позивачка дізналася про порушення свого права 19 червня 2007 року у момент укладання кредитного і іпотечного договорів, дійсність яких вона оспорює, крім того під час розгляду справи №520/10503/14 та проведення судової почеркознавчої експертизи вона знала про наявність таких договорів і не була позбавлена можливості подати зустрічний позов. Тому на момент подачі позову - листопад 2021 року, вона пропустила трирічний строк позовної давності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з кредитного договору від 19 червня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 014/2145/74/76996, за умовами якого банк надав , а ОСОБА_1 отримала споживчий кредит.

За змістом іпотечного договору від 2 липня 2007 р. його складено для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, та за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку майнові права на квартиру.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2016 року у задоволені позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/2145/74/76996 від 19 червня 2007 року було відмовлено. Судом встановлено, що підписи в кредитному договорі та договорі іпотеки, укладеного на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Рішення суду ґрунтувалося на експертних висновках судово-почеркознавчої експертизи № 623 та № 1356, складених 3 серпня 2015 року та 18 травня 2016 року ОНДІСЕ, відповідно до яких підписи у графах «Позичальник» та «Другий примірник отримав» у кредитному договорі 014/2145/74/76996 від 19 червня 2007 року та у розділі «Іпотекодавець» іпотечного кредиту від 2 липня 2007 року, виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено факт, що позивачка не підписувала кредитний договір № 014/2145/74/76996 від 19 червня 2007 року та іпотечний договір від 2 липня 2007 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 23.09.2021 р. складену за параметрами запиту адреси майна: АДРЕСА_3 , 02.07.2007 року, на підставі заяви ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на вказане майно зареєстровано приватним нотаріусом Джулай С.В. заборону.

Того ж дня зареєстровано іпотеку на об`єкти :

- квартира, майнові права на квартиру, що будується за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , мікрорайон забудови ІІІ-4-2, (будинок за будівельним № 17, квартира під будівельним АДРЕСА_2 . Квартира складається з 1-єї кімнати, загальною площею після закінчення будівництва близько 55,65 кв.м., розташована на 9-му поверсі, адреса: АДРЕСА_3 ;

- квартира, майнові права на квартиру, що будується за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , мікрорайон забудови ІІІ-4-2, (будинок за будівельним № НОМЕР_1 , квартира під будівельним № 127). Квартира складається з 3-ох кімнат, загальною площею після закінчення будівництва близько 94,33 кв.м., розташована на 13-му поверсі, адреса: АДРЕСА_4 .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ст. 203 ч. 4 ЦК України). У письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (ч. 2 ст. 208 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК україни).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України).

Згідно з положеннями частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 639 цього Кодексу договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Тому підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника (учасників правочину), забезпечує їх ідентифікацію, а також цілісність документа, яким формалізується правочин.

Оскільки відповідно до частини першої статті 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків під власним іменем, яке складається з прізвища, ім`я та по батькові, то і підпис має містити всі вказані складові, виконані особою власносручно (за винятком, якщо такі дії вчиняє представник особи, права якого належним чином посвідчені).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2021 року у справі № 441/1325/16-ц (провадження № 61-20329св19) зроблено висновок, що «правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1054 ЦК України).

Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Судом враховуються висновки Верховного Суду зазначені в постанові від 10 березня 2021 року у справі № 688/3874/18

Судом також враховується правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові 16 червня 2020 року у справі 145/2047/16-ц, який виходив з того, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

Отже враховуючи той факт, що позивачка ОСОБА_1 не підписувала кредитний договір № 014/2145/74/76996 від 19 червня 2007 року та іпотечний договір від 2 липня 2007 року, що встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2016 року, і недійсність договору у випадку недодержання письмової форми встановлена законом та цей договір є нікчемним, тому не вимагається визнання їх недійсними, оскільки такий спосіб захисту не є належним.

Необхідно зазначити, що договори в силу їх не укладення не породжують жодних наслідків для позивача.

За нормами ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з вимогами ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», в редакції станом на 02.06.2007 р., нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці і невід`ємно пов`язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден

внутрішнього плавання, космічних об`єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом;

іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з вимогами ст.5 Закону в редакції на час укладення договору іпотеки, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження

такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Отже, на час складення договору іпотеки за вказаним Законом майнові права взагалі не були предметом договору.

Судом встановлено, що за позивачкою не було зареєстровано права власності на нерухоме майно чи майнові права, що були предметом іпотечного договору, тобто взагалі відсутній предмет договору.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності необхідно зазначити наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 цього ж Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з цим, у ст. 268 ЦК України наведено перелік вимог, на які позовна давність не поширюється.

Проте, за змістом зазначеної норми, такий перелік не є вичерпним.

Так, ч. 2 ст. 268 ЦК України передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

Оскільки позов про визнання недійсним договору іпотеки, зняття заборони відчуження та припинення обтяження є негаторним, а відтак, на вказані позовні вимоги у цій справі позовна давність не поширюється.

Судом враховано правовий висновок Верховного Суду висловлений в постанові від 06 серпня 2021 року у справі №910/20607/17 щодо непоширення строку позовної давності на негаторний позов.

Нормами ст.15 ЦК України закріплено, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За нормами п.2,3,4 ч. 2 вказаної статті серед способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено : визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що позивачка не укладала кредитний договір та договір іпотеки, не оформлювала на себе майнові права, які є предметом договору іпотеки і не отримувала в право власності об`єкти нерухомого майна по майновим правам, тобто вбачається, що було накладено обтяження на права, яких позивачка не набувала.

Отже, наявність обтяження зазначеного приватним нотаріусом на підставі неукладеного договору (нікчемний договір) є порушенням прав та інтересів позивачки, тому виключення таких записів про обтяження буде належним способом захисту.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачкою у розмірі 3920 грн..

Керуючись ст.ст. 12,13, 76,81, 141, 258-260, 263-265, 273, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів задовольнити частково.

Виключити запис з Державного реєстру Іпотек, реєстраційний номер обтяження 5231007:

- квартира, майнові права на квартиру, що будується за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , мікрорайон забудови ІІІ-4-2, (будинок за будівельним № НОМЕР_1 , квартира під будівельним АДРЕСА_2 . Квартира складається з 1-єї кімнати, загальною площею після закінчення будівництва близько 55,65 кв.м., розташована на 9-му поверсі, адреса: АДРЕСА_3 ;

- квартира, майнові права на квартиру, що будується за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , мікрорайон забудови ІІІ-4-2, (будинок за будівельним № НОМЕР_1 , квартира під будівельним № 127). Квартира складається з 3-ох кімнат, загальною площею після закінчення будівництва близько 94,33 кв.м., розташована на 13-му поверсі, адреса: АДРЕСА_4 .

Виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5231012:

- квартира, майнові права на квартиру, що будується за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , мікрорайон забудови ІІІ-4-2, (будинок за будівельним АДРЕСА_5 . Квартира складається з 1-єї кімнати, загальною площею після закінчення будівництва близько 55,65 кв.м., розташована на 9-му поверсі, адреса: АДРЕСА_3 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (, місцезнаходження: вул. Лєскова, 9, м.Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) судові витрати у розмірі 3920 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 19.12.2022 р.

Суддя