Провадження № 22-ц/801/1787/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 рокуСправа № 127/18610/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2022 року за заявою представника позивача ОСОБА_3 адвоката Менчука Максима Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової Оксани Олександрівни, про визнання недійсними договорів позики № б/н від 29 серпня 2019 року, договору іпотеки № 2122 від 29 серпня 2021 року, договору іпотеки № 2124 від 29 серпня 2021 року, скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та скасування записів про державну реєстрацію обтяження,

Ухвалу постановила суддя Венгрин О. О.

Ухвалу постановлено у відсутності учасників справи у м. Вінниці

Повний тест ухвали складено 26 серпня 2022 року,

встановив:

24 серпня 2022 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової О. О., про визнання недійсними договорів позики № б/н від 29 серпня 2019 року, договору іпотеки № 2122 від 29 серпня 2019 року, договору іпотеки № 2124 від 29 серпня 2019 року, скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та скасування записів про державну реєстрацію обтяження.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_3 24 серпня 2022 року подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), яка є предметом іпотеки по іпотечному договору № 2122 від 29 серпня 2019 року, шляхом заборони звернення стягнення на предмет іпотеки; вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06), яка є предметом іпотеки по іпотечному договору № 2124 від 29 серпня 2019 року, шляхом заборони звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свою заяву обґрунтував тим, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 травня 2021 року, яке змінене постановою Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року і змінено постановою Верховного Суду від 14 квітня 2022 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу в розмірі 500 000,00 грн. та 3 % річних за прострочення боргу в сумі 9780,82 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 грудня 2020 року із ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 основного боргу в розмірі 500 000,00 грн. та 3 % річних за прострочення боргу в сумі 6000,00 грн.

Обидва рішення набули законної сили і звернені до виконання. Боржники до цього часу рішення суду добровільно не виконують.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

29 серпня 2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О. посвідчено іпотечний договір № 2122, який містить відомості про основне зобов`язання: - строк виконання основного зобов`язання: 29 серпня 2022 року; - розмір основного зобов`язання: 500 000,00 грн.; - правочин, в якому встановлено основне зобов`язання: договір позики, серія та номер: б/н, виданий 29 серпня 2019 року, видавник ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; - іпотекодержатель: ОСОБА_4 ; - іпотекодавець: ОСОБА_2 .

Договір іпотеки № 2122 від 29 серпня 2019 року ОСОБА_2 уклав із матір`ю своєї дружини (тещею), якою є ОСОБА_4 . Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Позивач міркує, що внаслідок невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед ОСОБА_4 відповідно до укладеного між ними в простій письмовій формі договору позики, ОСОБА_4 , як іпотекодержатель матиме право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, тобто квартири, яка належить ОСОБА_2 , переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

29 серпня 2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О. посвідчено іпотечний договір № 2124, який містить відомості про основне зобов`язання: - строк виконання основного зобов`язання: 29 серпня 2022 року; - розмір основного зобов`язання: 500 000,00 грн.; - правочин, в якому встановлено основне зобов`язання: договір позики, серія та номер: б/н, виданий 29 серпня 2019 року, видавник ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ; іпотекодержатель: ОСОБА_5 ; іпотекодавець: ОСОБА_1 .

Договір іпотеки № 2124 від 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 уклав із матір`ю своєї дружини (тещею), якою є ОСОБА_5 . Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_3 . Позивач міркує, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед ОСОБА_5 відповідно до укладеного між ними в простій письмовій формі договору позики, ОСОБА_5 , як іпотекодержатель матиме право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, тобто квартири, яка належить ОСОБА_1 , переважно перед іншими кредиторами.

Позивач вважає, що оспорюваними ним договорами порушуються його майнові інтереси і захистити їх можливо шляхом визнання у судовому порядку недійсними договорів позики та договорів іпотеки, по яких предметом є спірні квартири, тому він просив забезпечити його позов шляхом накладення арешту на ці квартири, зазначивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в разі задоволення його позову та не забезпечити ефективний захист оспорюваних прав і інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, виходячи із принципу обов`язковості рішень суду, передбаченого статтею 124 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2022 року заяву задоволено.

З метою забезпечення позову накладено арешт на:

квартиру, що по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_2 ;

квартиру, що по АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначив, що ухвалу суду вважає незаконною і такою, що прийнята за неправильним застосуванням норм процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в ухвалі суду не зазначено, як саме невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, обґрунтування обраного способу забезпечення позову.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам частини 2 статті 149; пункту 1 частини 1 статті 150, частини 8 статті 153 ЦПК України, оскільки в ній не зазначені підстави обрання відповідного способу забезпечення та не вирішено питання зустрічного забезпечення.

Також відповідно до пункту 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-ти денний строк після його припинення або скасування, щодо нерухомого майна, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статтей 37, 38, 40, 41, 47 цього Закону.

Крім цього на спірну квартиру, належну ОСОБА_1 , накладено арешт приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Гуньком В. В. на підставі постанови № 9636699 від 16 серпня 2022 року в інтересах стягувача ОСОБА_3 .

Разом з цим спірна квартира не є предметом спору, позивач не заявляє щодо неї своїх вимог, а тому накладення на неї арешту є безпідставним.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначив, що ухвалу суду вважає незаконною і такою, що прийнята за неправильним застосуванням норм процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в ухвалі суду не зазначено, як саме невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, обґрунтування обраного способу забезпечення позову.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам частини 2 статті 149; пункту 1 частини 1 статті 150, частини 8 статті 153 ЦПК України, оскільки в ній не зазначені підстави обрання відповідного способу забезпечення та не вирішено питання зустрічного забезпечення.

Також відповідно до пункту 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-ти денний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статтей 37, 38, 40, 41, 47 цього Закону.

Крім цього на спірну квартиру, належну ОСОБА_2 , накладено арешт приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Гуньком В. В. на підставі постанови № 9608472 від 11 серпня 2022 року в інтересах стягувача ОСОБА_3 .

Разом з цим спірна квартира не є предметом спору, позивач не заявляє щодо неї своїх вимог, а тому накладення на неї арешту є безпідставним.

Позивач ОСОБА_3 надіслав відзив на апеляційні скарги, у якому просить відмовити у їх задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та третя особа відзив не надали.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адвокат Пинзар І. В. підтримав апеляційні скарги, просить їх задовольнити та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач ОСОБА_3 і його представник адвокат Менчук М. В. заперечили проти задоволення апеляційних скарг, просять залишити їх без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та третя особа приватний нотаріус Куранова О. О. у судове засідання не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, тому є необхідність у забезпеченні позову шляхом арешту двох квартир, кожна із яких, відповідно, належать відповідачам: ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).

Згідно роз`яснень у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні квартири, позивач зазначив, що ним одночасно подано позов про визнання недійсними двох договорів позики № б/н від 29 серпня 2019 року, укладених: один між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , другий між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , та про визнання недійсними двох договорів іпотеки: один - № 2122 від 29 серпня 2019 року, за яким іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_4 належну йому на праві власності квартиру; другий - № 2124 від 29 серпня 2019 року, за яким іпотекодавець ОСОБА_1 передав в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_5 належну йому на праві приватної власності квартиру. Договори іпотеки укладені з метою забезпечення виконання взятих на себе кожним окремо відповідачем ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перед кожним окремо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , відповідно, грошових зобов`язань щодо повернення суми позики розміром по 500 000,00 грн. за кожним договором позики.

В той час, у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Гунька В. В. на виконанні перебувають виконавчі провадження про стягнення на підставі судових рішень заборгованості за договорами позики із боржників: ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь позивача по справі ОСОБА_3 : із ОСОБА_2 загальної суми боргу в розмірі 511 050,00 грн., із ОСОБА_1 загальної суми боргу розміром 514 876,00 грн.

При цьому позивач зазначив, що забезпечення позову слід вжити з метою захисту його майнових інтересів, врахувавши, що невжиття таких заходів забезпечення його позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в разі задоволення його позову та не забезпечить ефективний захист оспорюваних прав і інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, виходячи із принципу обов`язковості рішень суду, передбаченого статтею 124 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановивши, що між сторонами у справі дійсно існує спір щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 ; що вид забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами, заявленими позивачем ОСОБА_3 ; відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 можуть одержати в рахунок задоволення своїх вимог, що витікають із договорів позики, укладених в простій письмовій формі, за рахунок предметів іпотеки, тобто належних боржникам відповідних квартир, переважно перед іншими кредиторами, а отже існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні квартири, які є відповідно, предметами іпотеки, згідно оспорюваних позивачем договорів іпотеки від 29 серпня 2019 року.

Наведеним спростовуються доводи апеляційних скарг відповідачів щодо безпідставності накладеного на квартири арешту, так як ці спірні квартири не є предметом спору і позивач не заявляє щодо них своїх вимог. Навпаки, саме ці квартири є спірними, з метою виконання судових рішень про стягнення з боржників ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за договорами позики; приватним виконавцем на ці квартири накладено арешт з метою їх реалізації для погашення боргу за виконавчими документами при виконанні судових рішень на користь позивача ОСОБА_3 ; ці квартири є предметами іпотеки за оскаржуваними позивачем договорами іпотеки від 29 серпня 2019 року, за умовами яких іпотекодержателі відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 матимуть право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предметів іпотеки, тобто квартир, які належать боржникам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги в тому, що судом порушені вимоги ч. 8 ст. 153 ЦПК України щодо не вирішення судом питання зустрічного забезпечення, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення) (ч. 1). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову (ч. 2). Суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (ч. 3). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання (ч. 6).

Таким чином відповідачі не позбавлені права подати до суду клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави.

Крім цього відповідачі не надали доказів існування підстав, передбачених частиною 3 статті 154 ЦПК України, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Інші доводи апеляційних скарг правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційні скарги не підлягають до задоволення, оскільки наведені в них доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 05 жовтня 2022 року