Справа №461/2635/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

20 жовтня 2022 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кіш В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

позивач Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг»

(79007, м. Львів, проспект Свободи, 39, ),

до

відповідач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням клопотання про залишення без розгляду в частині позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 16952 гривень 38 копійок та суму понесених позивачем витрат на оплату судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» покликається на те, що будинок АДРЕСА_2 , перебуває на балансі та утриманні ЛМКП «Айсберг», яке було створено відповідно до ухвали Львівської міської ради. Основним завданням діяльності ЛКП визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель.

ОСОБА_1 є власником вищевказаної квартири, однак він не сплачував витрати за утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим, станом на 01.05.2022 року, виникла заборгованість у розмірі 16952 гривень 38 копійок. З огляду на наведене, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.06.2022 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19 жовтня 2022 року від представника позивача Савчук М. до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, у якому представник просила позовні вимоги в частині звернення стягнення заборгованості за житлово-комунальній послуги з ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» в частині звернення стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_3 подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Проти ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечила.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу з ухваленням заочного рішення.

При цьому, суд виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги

При ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2 , перебуває на балансі та утриманні ЛМКП «Айсберг», яке було створено відповідно до ухвали Львівської міської ради. Основним завданням діяльності ЛКП визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель.

Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відносяться до житлово-комунальних послуг.

Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, за адресою: АДРЕСА_2 , станом на квітень 2022 року наявна заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 16952,38 грн.

Окрім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місце проживання ГУ ДМС України у Львівській області.

У долученій до матеріалів справи довідці з місця проживання про склад сім`ї і прописки вказано, що власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 , зареєстрованих у даній квартирі немає. Також у даній довідці зазначено «майно придбане з торгів. Документи відсутні. Інф.дов 76116595 від 16.12.19 власником ОСОБА_1 ».

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні документи, які б підтверджували набуття права власності чи право користування ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відсутній також витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно на підтвердження права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру або належний договір.

За наданими матеріалами суд не може достовірно встановити належність на праві власності відповідачу ОСОБА_1 зазначеного майна, а відтак не може визначити відповідальність останнього за наведені позивачем боргові зобов`язання, як споживача наданих послуг.

Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , чи за згодою власника квартири користувався нею та отримував житлово-комунальні послуги у період з січня 2020 року по квітень 2022 року, а тому позивачем належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами не доведено, що відповідач є споживачем послуг за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону: підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведеного законодавчого визначення первинного документу та норми ст. 9 Закону можна дійти висновку, що розрахунок заборгованості виведений ЛМКП «Айсберг» є зведеним обліковим документом та призначений саме для контролю та впорядкування оброблення даних, тобто внутрішнього обліку, але сам по собі не засвідчує та не встановлює факти надання відповідних комунальних послуг Відповідачу (за відсутності належних та допустимих доказів фактичного надання таких послуг).

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц зазначив, що розрахунок заборгованості не є доказом існування будь-яких правовідносин, та відповідно не може бути визнаним судом належним доказом утвореної заборгованості, оскільки він є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності заборгованості.

Також суд зазначає, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 , становить 16952,38 гривень. Дана заборгованість розрахована за період з січня 2020 року по квітень 2022 року. Згідно даного розрахунку, станом на січень 2020 року заборгованість становила 572,26 гривень, однак суду не надано даних за який період дана заборгованість утворилася.

Статтею 12 ЦПК України, встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і у ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами за допомогою належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів.

Сторони самостійно визначають обсяг, зміст та достатність доказів, що надають до суду, а витребування таких доказів судом самостійно (з власної ініціативи) без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушенням принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням вищенаведених норм законодавства, а також за оцінкою належності та допустимості доказів наданих позивачем, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що квартира АДРЕСА_3 перебуває у власності чи користуванні відповідача ОСОБА_1 .

З огляду на викладене вище, виходячи із принципів законності, верховенства права, виваженості та розумності, суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» та відсутності законних підстав для задоволення позовної заяви, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, наводячи мотиви та доводи якими суд керувався при ухваленні даного рішення, суд вважає за необхідне врахувати позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, ?

ухвалив:

В задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» (79007, м. Львів, проспект Свободи, 39, );

відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення суду складено 31.10.2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.