Справа № 161/9971/22 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/852/22 Категорія: 18 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гловацька Алла Володимирівна про стягнення боргу та визнання договорів недійсними, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , яка подана в її інтересах представником ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу та визнання договорів недійсними.

Позов мотивує тим, що 01 лютого 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою.

Відповідно до змісту вказаної розписки, ОСОБА_5 отримав від нього в позику 150000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.03.2020року. Відповідач - ОСОБА_5 повернув йому за договором позики від 01.02.2019 р. лише 25000 доларів США. Після спливу строку сплати боргу, відповідач - ОСОБА_5, кошти в розмірі 125000 доларів США йому не повернув. 15 березня 2020 року позивачем було вручено відповідачу письмову вимогу про повернення коштів. Станом на 25.07.2022 року, відповідачем - ОСОБА_5 кошти в розмірі 125000 доларів США за договором позики від 01.02.2019 року позивачу не повернуті. Враховуючи, що відповідач - ОСОБА_5 отримані ним кошти за договором позики від 01.02.2019 року в строк визначений договором не повернув, оригінал розписки знаходиться у нього, тому позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з боржника на його користь 125000 доларів США. При цьому, укладаючи договір позики від 01.02.2019 р., ОСОБА_5 надав копії відповідних документів, згідно яких йому належать на праві власності ряд об`єктів нерухомого майна за рахунок яких, у разі неможливості повернути кошти, можна буде погасити борг. В липні 2022 року з Єдиного державного реєстру речових на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що 01.04.2020 року, відповідач - подарував належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна, своїй дружині ОСОБА_2 , зокрема: майстерню, квартири, земельні ділянки. Враховуючи що відповідач відчужив майно на користь дружини після виникнення у нього боргових зобов`язань та думку позивача останній діяв недобросовісно, оскільки вчини договори дарування, які порушують на думку позивача його права як кредитора та які направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника, інше майно у нього відсутнє, а тому позивач просить визнати недійсними укладені договори.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

Заяву обґрунтовує тим, що враховуючи те, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що 01.02.2019 року відповідач - ОСОБА_5 отримав від позивача в борг 150000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.03.2020року, проте кошти йому не повернув. При цьому після настання строку сплати боргу, в один день 01.04.2020 року відчужив належне йому майно на підставі договорів дарування на користь своєї дружини, то діяв на думку заявника очевидно недобросовісно, оскільки такі дії були направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника, інше майно у відповідача відсутнє, тому враховуючи заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення боргу та визнання недійсними договорів дарування, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить та зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі. На думку заявника ОСОБА_2 , як власник спірного майна, до вирішення спору по суті зможе відчужити належне їй нерухоме майно, що є предметом оскаржуваних договорів дарування та у разі задоволення позовних вимог, з огляду на значний розмір боргу та відсутності іншого майна у боржника, унеможливить виконання рішення суду у даній справі.

Просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на ряд майна.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2022 року заяву ОСОБА_4 задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: майстерню за адресою: АДРЕСА_1 об`єкта нерухомого майна 8; квартиру АДРЕСА_2 об`єкта нерухомого майна 101; квартиру АДРЕСА_3. об`єкта нерухомого майна 101; земельну ділянку площею 0,4834 га для обслуговування адміністративних та господарських будівель, к.н. :03:001:8246 за адресою: Луцький район, с. Струмівка, р.н. об`єкта нерухомого майна 28; земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, к.н. :01:001:2085, за адресою: Луцький район, с Липини р.н. об`єкта нерухомого майна28; земельну ділянку площею 0,1360 га для ведення особистого селянського господарства, к.н. :01:001:5026, за адресою: Луцький район, с Липини р.н. об`єкта нерухомого майна 228; земельну ділянку площею 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства, к.н. :01:001:4800, за адресою: Луцький район, с Липини р.н. об`єкта нерухомого майна 28.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, та постановити нове судове рішення, яким в задоволені заяви ОСОБА_4 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У запереченнях на відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить доводи відзиву на апеляційну скаргу відхилити, а подану апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а увалу суду залишити без змін.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову, які ним запропоновані, може ускладнити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки є ймовірність що відповідачами можуть вчинятись дії стосовно відчуження вказаного нерухомого майна третім особам, що породить між сторонами новий спір.

Такі висновки відповідають нормам процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 150 ЦПК України, позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти що належать або підлягають передачі або сплаті і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно зі ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

З матеріалів справи слідує, що позивач пред`явив позов до відповідачів про стягнення боргу за договором позики та визнання недійсними правочинів дарування, які були укладені між відповідачами саме у день настання строку повернення боргу.

Звертаючись до суду з даною заявою заявник стверджує, що існує ризик відчуження спірного майна відповідачами третім особам, що в подальшому ускладнить виконання рішення суду, у разі задоволення його позову про стягнення позики.

Докази, що майно було відчужено за договором дарування ОСОБА_2 в день настання строку повернення боргу за вимогою підтверджується інформаційними довідками з реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_4 звернувся до суду з вимогою майнового характеру та немайновою позовною вимогою (визнання правочинів недійсними), то в даному випадку немає взагалі застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, що і було встановлено судом при вирішені поданої заяви.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Відповідно до принципу пропорційності у цивільному судочинстві суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями (ст. 11 ЦПК України).

Таким чином у суду першої інстанції були всі правові підстави вважати, що в даному випадку є загроза відчуження спірного майна третім особам, що в свою чергу унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову та породить новий позов.

Встановивши, що між сторонами виник спір, оскільки між заходом забезпечення позову і предметом позову існує безпосередній зв`язок, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказане майно.

З врахуванням пояснень представника заявника та предмету позову у даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки має місце відчуження майна, яке належить ОСОБА_2 третім особам.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та права відповідачів не порушують.

Таке забезпечення позову гарантуватиме виконання можливого рішення суду, при цьому права та законні інтереси відповідачів не будуть порушені, оскільки ОСОБА_2 , як власник майна має усі правомочності щодо нього, окрім розпорядження, яке є тимчасовим .

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, та підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків судді першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , яка подана в її інтересах представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді: