Справа №443/586/22
Провадження №2/443/504/22
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

06 жовтня 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить стягнути з останнього на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 104 680, 00 грн. та судові витрати пов`язані із розглядом даної справи.

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 04.07.2019 він дав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4 000, 00 доларів США. На підтвердження виникнення зобов`язання відповідачем надано розписку, з якої випливає, що останній зобов`язувався повернути кошти в сумі 4 000 доларів США до 04.08.2019. Однак, до теперішнього часу відповідачем не було повернуто борг в повному обсязі. Окрім того, зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 13 046, 80 грн., з яких : 1046, 80 грн.- сплата судового збору та 12 000, 00 грн. - юридичний супровід.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 29.06.2022 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 18.07.2022/а.с.16-17/.

18.07.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 01.08.2022 /а.с.23-24/.

01.08.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 30.08.2022/а.с.33-34/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 30.08.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін на 16.09.2022 /а.с.43/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16.09.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін на 06.10.2022/а.с.48/.

Розгляд справи по суті відбувся 06.10.2022 за відсутності сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі

Позивач, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій розгляд справи просить проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач, ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно розписки від 04.07.2019 ОСОБА_2 дійсно позичив у ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі доларів США), які зобов`язувався повернути до 01.08.2019 про що розписався 04.07.2019/а.с.8/.

Відповідно до претензії-попередження в порядку досудового врегулювання від 07.09.2020 скерованої ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вбачається, що відповідно розписки написаної власноруч ОСОБА_2 , він позичив у нього, ОСОБА_1 , чотири тисячі доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.08.2019. Станом на 07.09.2020 на його неодноразові нагадування грошові кошти не повернув, тому просив в добровільному порядку повернути кошти у строк до 30.09.2020 /а.с.9/.

Згідно рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 15.09.2020 особисто отримав поштове відправлення /а.с.10/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Тлумачення ст.ст. 1046 та 1047 ЦК України вказує про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз ч. 2 ст. 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16 досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів закріплена в ч.2 ст.640 ЦК України, згідно якої, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками позичальнику.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України).

У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц, зробивши висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Зазначене узгоджується з позицією викладено в Постанові Верховного суду від 20.09.2019 справа № 756/10993/15-ц.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 4 000, 00 доларів США до 01.08.2019. ОСОБА_2 умови договору позики не виконав, оскільки отриманні у тимчасове користування кошти не повернув, а термін їх повернення сплив.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у валюті, визначеній договором у розмірі 4 000, 00 доларів США.

Щодо розподілу судових витрат.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Враховуючи наведене, оскільки позивачем у позовні заяві зазначено орієнтовний розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу, а тому питання про судові витрати, понесені позивачем, слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні, визначивши позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

З врахуванням вищенаведеного, відповідно до положень п. 2 ч. 8 ст. 141 та п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України позивачу слід надати позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним витрат до 11.10.2022, включно та призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 18.10.2022 о 11:00 год.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1 046,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму боргу за договором позики (розпискою) у розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачений судовий збір у розмірі 1 046 (одна тисяча сорок шість) гривень 80 копійок.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати ОСОБА_1 на 18 жовтня 2022 о 11 год 00 хв в приміщенні Жидачівського районного суду Львівської області (81700, Львівська область, Стрийський район, м. Жидачів, вул. Я. Мудрого, 20).

Визначити ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто до 11 жовтня 2022 року включно.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Р.Г. Равлінко