ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7071/22 Справа № 201/6305/22 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Пищиди М.М.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року про забезпечення позову, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини разом із батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та передання дитини батькові для виховання. Одночасно з позовом було подано заяву про його забезпечення шляхом зобов`язання ОСОБА_1 негайно повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові ОСОБА_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , місце тимчасового проживання: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Зобов`язано відповідачку ОСОБА_1 негайно повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті та вступу у законну силу судового рішення. Встановити зустрічі відповідачці з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності батька ОСОБА_2 кожен день з 13:00 години до 15:00 години, не порушуючи звичайного розпорядку дня дитини за місцем проживання батька ОСОБА_2 з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року задоволено заяву позивача про виправлення описки в ухвалі суду від 07 вересня 2022 року. Виправлено описку шляхом зазначення вірно в ухвалі суду місце проживання ОСОБА_2 «зареєстрований: АДРЕСА_1 , місце тимчасового проживання: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 )».

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати повністю, зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заява не вмотивована, не надано жодних доказів, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду. Наголошувала на тому, що заходи забезпечення позову не є співмірними з заявленими позовними вимогами та фактично вказана ухвала вже є рішенням по суті спору та фактичним задоволенням позовних вимог. Всі відомості зазначені в заяві про забезпечення позову є хибними. Позивач зловживав своїми процесуальними правами шляхом подання до суду п`яти ідентичних позовних заяв з метою маніпулювання автоматизованим розподілом судових справ.

24 жовтня 2022 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду, просив її залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

24 жовтня 2022 року від представника позивача - адвоката Садовського І.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він перебуває на лікарняному через травму опорно-рухової системи БДУ.

24 жовтня 2022 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він перебуває в Республіці Кіпр.

Представник відповідачки адвокат Целік В.В. у судовому засідання заперечував проти відкладення справи. Посилався на те, що позивач виконує оскаржувану ухвалу та навмисно затягує розгляд апеляційної скарги.

Клопотання позивача та його представника - адвоката Садовського І.В. до задоволення не підлягають, оскільки Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду, належним чином повідомленого учасника справи, не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Крім того, позивач не був позбавлений права приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Втім відповідної заяви ним подано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції керувався положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції прийняв до уваги те, що дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час розгляду заяви є дані, які підтверджують, що мати не годувала новонароджену дитину грудним молоком, що потягло за собою виникнення у дитини жовтяниці, гіпоксичного ураження центральної нервової системи. Також суд відзначив та прийняв до уваги висновок спеціаліста психолога-психотерапевта ОСОБА_5 від 29 серпня 2022 року, відповідно до якого нею проведено психодіагностичне обстеження позивача ОСОБА_2 , на виявлення його якості «як батька», «як людини, яка здатна виховувати свою дитину» та на виявлення його особистісних якостей. На підставі обстеження психолог-психіатр ОСОБА_6 прийшла до висновку про те, що між батьком дитини ОСОБА_2 та його сином існує тісний, оптимальний психоемоційний контакт батька з дитиною. Позивач є незалежний та самостійний в прийнятті рішень, морально задоволений від життя від життя за рахунок турбот просина, близьких людей, трудової та спортивної діяльності, врівноважений, стриманий. В якості рекомендацій до визначення місця проживання дитини, яке буде сприяти належному розвитку, вихованню, зростанню, психолог зазначає про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. В той же час, в результаті дослідження, яке було проведено психологом при виготовленні даного висновку, остання рекомендує зобов`язати, в інтересах дитини, мати малолітньої дитини ОСОБА_1 , до проходження профілактичного наркологічного огляду та проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного огляду, враховуючи, що наявність медичних довідок повинна бути у кожного з батьків, які вирішують питання стосовно виховання, спілкування та проживання дітей, така вимога відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів особисто дитини

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини разом із батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та передання дитини на виховання батькові.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову посилалася на те, що відповідачка приховує місце знаходження його дитини, обмежує його спілкування з сином, не піклується про нього в необхідному обсязі, погано забезпечує і погано доглядає, не надає необхідний обсяг медичного обстеження, чим створює небезпеку для здоров`я та життя дитини, а також через неправомірні дії відповідача втрачається його зв`язок з дитиною. Вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини по суті з урахуванням складності справи має тривалий характер, унаслідок чого невжиття заходів із забезпечення позову може ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, оскільки протягом тривалого часу розгляду справи через обмеження матір`ю у спілкуванні дитини з батьком, дитина втрачає контакт з батьком, що відобразиться на її психоемоційному стані, батько позбавлений можливості участі у вихованні та піклуванні дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Колегія суддів наголошує на тому, що забезпечення позову у справі про про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини разом із батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та передання дитини на виховання батькові шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 негайно повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті та вступу у законну силу судового рішення не може вважатися співмірним заявленому позову, а фактично вже є його задоволенням.

Встановлення зустрічей відповідачці з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності батька ОСОБА_2 кожен день з 13:00 години до 15:00 години, не порушуючи звичайного розпорядку дня дитини, за місцем проживання батька ОСОБА_2 з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили, є виходом за межі поданої позивачем заяви.

Крім того позивач має місце тимчасового проживання: АДРЕСА_2 , а відповідачка зареєстрована та проживає у селі Відрадне Запорізької області.

Ухваливши судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, що звернувся з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на норми Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», в той час коли забезпечення позову регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №490/1087/21 (провадження №61-12931св21) вказано, що:«судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.».

Втім позивач у своїй заяві про забезпечення позову не ставив питання про визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, а просив зобов`язати відповідачку негайно повернути малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові.

За таких обставин ухвалу не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року про забезпечення позову скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Пищида М.М.