Справа № 148/1786/19
Провадження № 22-ц/801/57/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 рокуСправа № 148/1786/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., представника позивачів - адвоката Мовчана В.В., Семенюка О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Книжника Ярослава Валерійовича на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Тульчинської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до Тульчинської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня та відповідача ОСОБА_1 мати - ОСОБА_4 .

У визначений законом строк ними були подані заяви про прийняття спадщини. Після шестимісячного строку Тульчинською державною нотаріальною конторою 23.05.2017 їм були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом по 1/3 частині житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Також до складу спадкового майна входить земельна ділянка, розташована на території Печерської сільської ради Тульчинського району, площею 3,5910 га в межах згідно з планом, на яку їх мати залишила заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

Однак, вони являються непрацездатними дітьми спадкодавця та відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на частину даної земельної ділянки.

21.08.2019 вони звернулися до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявами про оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку та про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом. Однак, 23.08.2019 державним нотаріусом їм було письмово повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку вже видано відповідачу ОСОБА_1 .

Вважають видачу даного свідоцтва неправомірним та таким, що підлягає скасуванню і визнанню недійсним.

Оскільки вони є пенсійного віку, тому вони є непрацездатними і мають право на обов`язкову частку в праві на земельну ділянку, яка входить до спадкового майна після смерті ОСОБА_4 .

Державним нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку на ім`я відповідача ОСОБА_1 не були враховані вимоги законодавства, а тому їх права були порушені.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2021 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Тульчинської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задоволено частково.

Поновлено строк звернення до суду.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Тульчинською державною нотаріальною конторою 30.11.2015 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні позовних вимог до Тульчинської державної нотаріальної контори відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , понесенні судові витрати в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , понесенні судові витрати в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Книжник Я.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що згідно копії заповіту від 02.11.2012, посвідченого секретарем Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області Журавель О.П., зареєстрованого в реєстрі №124 (а.с.52), ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла своєму синові ОСОБА_1 право власності на земельну частку пай в розмірі 3,5910 га, посвідченого державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №925656.

Згідно копії заповіту від 11.09.2014, посвідченого секретарем Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області Журавель О.П., зареєстрованого в реєстрі №124 (а.с.79) ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла своїм дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 16.12.2014 серія НОМЕР_4 (а.с.9).

Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом.

23.05.2017 державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. на ім`я позивачів були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 долю спадкового майна, про що свідчать копії даних свідоцтв, які зареєстровані в реєстрі за №1-886 (а.с.11) та № 1-885 (ас.12), відповідно до яких спадщина на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_4 .

21.08.2019 позивачі звернулися до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті їх матері ОСОБА_4 , а саме земельну ділянку, яка розташована на території Печерської сільської ради, площею 3,5910 га, про що свідчать копії даних заяв (а.с.13, 14).

Згідно повідомлення державного нотаріуса від 23.08.2019 Вих.№398/02-14 (а.с.15) позивачам було роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку не представляється можливим у зв`язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано на ім`я спадкоємця за заповітом, посвідченим 02.11.2012 секретарем виконавчого комітету Печерської сільської ради за р.№124, а також рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо спадкування.

З копії матеріалів спадкової справи №368/2015 вбачається, що до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с.37-61) 10.06.2015 від позивачів та відповідача ОСОБА_1 до Тульчинської державної нотаріальної контори надійшли заяви про прийняття спадщини. Того ж дня відбулась реєстрація спадкової справи спадкодавця ОСОБА_1 за №57555012 у спадковому реєстрі. 30.11.2015 від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, відповідно до якої останній повідомив про наявність заповіту на його ім`я та просив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована на території Печерської сільської ради, площею 3,5910 га. Перевіривши даний факт та подані документи, 30.11.2015 державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Печерської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області, площею 3,5910 га в межах згідно з планом, яке було зареєстровано в реєстрі за №2-2175.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що державний нотаріус безпідставно не врахував наявність у позивачів, як повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, права на обов`язкову частку у спадщині матері. Також суд першої інстанції поновив строк на звернення до суду з даним позовом, мотивувавши тим, що позивачі дізнались про порушення свого права лише 23.08.2019, після звернення до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку їх матері.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті.

За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком.

У відповідності до ст. 26 вказаного Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Суд першої інстанції встановив, що на день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_4 , позивачу ОСОБА_3 виповнилось 62 роки, а позивачу ОСОБА_2 - 61 рік, про що свідчать копії їх паспортів (а.с.5-6, 7-8).

Відтак позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 станом на день відкриття спадщини досягли пенсійного віку, у зв`язку з чим мають право незалежно від змісту заповіту, на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові лише у випадку, коли позов доведений. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії заповіту від 02.11.2012, посвідченого секретарем Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області Журавель О.П., зареєстрованого в реєстрі №124 (а.с.52), ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла своєму синові ОСОБА_1 право власності на земельну частку пай в розмірі 3,5910 га, посвідченого державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №925656.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 16.12.2014 серія НОМЕР_4 (а.с.9).

Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом.

На день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_4 , позивачу ОСОБА_3 виповнилось 62 роки, а позивачу ОСОБА_2 - 61 рік, про що свідчать копії їх паспортів (а.с.5-6, 7-8).

Зазначене свідчить, що позивачі на день відкриття спадщини досягли пенсійного віку, а відтак мали право на обов`язкову частку після смерті матері.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини позивачі звернулись у червні 2015 року.

У 2018 році позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 долю спадкового майна, а саме житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_4 .

У 2019 році ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті їх матері ОСОБА_4 , а саме земельну ділянку, яка розташована на території Печерської сільської ради, площею 3,5910 га, про що свідчать копії даних заяв (а.с.13, 14).

Проте державним нотаріусом було роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку не представляється можливим у зв`язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано на ім`я спадкоємця за заповітом.

Відтак, суд першої інстанції, поновивши строк для звернення до суду, врахував, що позивачам стало відомо про порушення їх права на спадщину лише після отримання повідомлення від нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Книжника Ярослава Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 січня 2022 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко