Справа № 727/7320/22
Провадження № 2/727/1607/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Філатової К.А.

представника позивача: Ковч Т.Б.

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів.

У поданій заяві посилалася на те, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 29.04.2015 року.

Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Їх стосунки поступово почали погіршуватися, вони не підтримують подружніх стосунків та припинили ведення спільного господарства, перестали вести спільний бюджет та вести спільне господарство.

Основною причиною розпаду їхньої сім`ї стали різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів, нерозуміння одне одного. Вони втратили почуття любові один до одного.

У даний час їх шлюб носить формальний характер, кожен із них фактично живе своїм особистим життям, а тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Примирення між ними неможливе.

Також зазначила, що донька ОСОБА_3 проживає разом із нею. Позивач вказувала на те, що у неї є дитина від іншого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Між дітьми стійкий психологічний зв`язок. Тому з метою недопущення емоційного стресу між дітьми, вважає, що в інтересах дитини ОСОБА_3 буде визначення її місця проживання разом із матір`ю.

Вона має можливість забезпечити доньці належні умови проживання, повною мірою займатися її вихованням.

Вважає, що для доньок є необхідним контакт із матір`ю. При цьому вона не заперечує проти спілкування доньки з батьком.

Просила визначити місце проживання малолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за її місцем проживання.

Окрім того, ОСОБА_2 вказувала на те, що дитина перебуває на її утриманні. Їй не відомо чи виконуватиме відповідач після розірвання шлюбу свій обов`язок щодо утримання спільної доньки.

Посилалась на те, що стан здоров`я ОСОБА_1 задовільний, інших утриманців у нього не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Він офіційно працевлаштований та працює в ДП «Буковина Стандартметрологія», де одержує стабільний дохід у вигляді заробітної плати.

Окрім того, відповідач є пенсіонером та отримує пенсійне забезпечення як колишній працівник органів внутрішніх справ.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 05.09.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та витребувано від Служби у справах дітей ЧМР письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини.

У подальшому, ухвалою суду від 17.10.2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем було подано до суду відзив на позов. У відзиві ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково. Вказував на те, що шлюбні відносини між сторонами дійсно не склалися, примирення між ними неможливо, а тому не заперечує проти розірвання шлюбу.

Також відповідач зазначив, що не заперечує проти визначення місця проживання їх спільної малолітньої доньки разом із позивачем, про що ним було подано заяву до органу опіки та піклування.

Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини визнав частково. Повідомив суд, що не відмовлявся від обов`язку по утриманню доньки та брав участь у витратах на її харчування, одяг та дозвілля. Він щомісячно надав кошти на утримання дитини приблизно у розмірі 3000 гривень.

Однак, просив врахувати, що у нього на утриманні перебуває ще одна неповнолітня донька від першого шлюбу та батьки похилого віку, яким він надає матеріальну допомогу.

Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/5 частки від його доходу щомісячно.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу між сторонами, визначення місця проживання доньки разом із позивачем та стягнення з нього аліментів у розмірі 1/5 частки від його доходу.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування ВК ЧМР у поданій до суду заяві просив розглянути справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Зокрема, судом було встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 29.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №613 (а.с.9).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Примирення між ними неможливе.

Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім?я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Від шлюбу у сторін є малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.13).

Донька з моменту припинення подружніх відносин між сторонами проживає разом із матір`ю, що підтверджується актами оцінки потреб сім`ї від 18.08.2022 року (а.с.17).

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами.

За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 29 Цивільного кодексу України регламентовано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи положення частини першої статті 161 СК України, суд зауважує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Так, на виконання зазначених вимог Закону, судом було встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 працює лікарем-педіатром КНП «Міська дитяча поліклініка» та має постійний самостійний дохід у вигляді заробітної плати (а.с.12). За місцем роботи позивач характеризується позитивно (а.с.11).

Із дослідженого судом акту оцінки потреб сім`ї від 18.08.2022 року та висновку оцінки потреб сім`ї видно, що дитини ОСОБА_3 забезпечена належним доглядом, здорова, рівень її розвитку відповідає її віку (а.с.17-22).

Відповідно до наданої суду характеристики Чернівецького ліцею №18 на ОСОБА_3 , дівчинка здібна, творча та старанна учениця, має завжди охайний вигляд. Учениця забезпечена всім необхідним шкільним приладдям та речами. У здобутті знань дівчинці допомагає мати, яка приділяє належну увагу її вихованню.(а.с.15).

Частинами 5, 6 ст. 19 СК України регламентовано, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На виконання зазначених положень Закону, 14.10.2022 року Органом опіки та піклування було надано суду Висновок №01/02-24/3467 про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_2 , не порушуючи права батька ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи, зокрема те, що відповідачем не надано суду жодних доказів щодо створення належних умов проживання дитини, оцінивши всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини за її місцем проживання обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне:

Як було встановлено судом відповідач ОСОБА_1 записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у частці від доходу батька.

Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 працює в ДП «Буковинастандартметрологія» на посаді начальника господарського відділу та щомісячно одержує заробітну плату.

У відповідача на утриманні наявна ще одна неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 2201 гривня, на дітей віком від 6 до 18 років - 2744 гривень.

Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022рік» становить 1372 грн. 00 коп.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини.

З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, обов`язок позивача по утриманню дитини, наявність у відповідача на утриманні ще однієї неповнолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на її користь у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 368, 372 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 141, 160, 161 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 29.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №613, розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.08.2022 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави понесені судові витрати у розмірі 992 грн. 40 коп.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Відділу реєстрації актів цивільного стану для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судове рішення буде складено 26.10.2022 року.

Суддя: Одовічен Я.В.