ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1424/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №693/1126/21 Категорія: 304090000 Коцюбинська Ю.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.07.2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який розірвано рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 02.12.2021 року.

За час перебування у шлюбі сторони придбали транспортний засіб Subaru Legacy, 2004 року випуску, який зареєстрований за відповідачем. Автомобіль використовувався для потреб сім`ї.

12.10.2021 року відбувся продаж вказаного автомобіля, про що позивач дізналася із відповіді на адвокатський запит.

Позивач зазначає, що автомобіль, що перебував у спільній власності подружжя, продано всупереч волі позивача.

Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути на її користь грошову компенсацію належної частки у спільному майні подружжя в розмірі 85 384,00 грн та стягнути відповідні судові витрати.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію належної частки у спільному майні подружжя у розмірі 78 091, 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4 115,70 грн витрат на правову допомогу та 830,46 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що автомобіль придбаний подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін, які мають право на рівні частки вказаного майна.

Суд відхилив доводи відповідача, що спірний автомобіль придбано ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В судовому засіданні відповідач вказав, що вони проживали разом з дружиною у будинку, який належить йому. Спільне місце проживання позивач покинула 21 жовтня 2021 року, тобто вже після продажу автомобіля.

Також, суд не врахував довід відповідача, що гроші, отримані ним за продаж автомобілю, він повністю віддав дружині. Вказаний довід нічим не підтверджено та суперечить доводам відповідача, викладеним у запереченні, де відповідач стверджує, що автомобіль та кошти, отримані за його продаж, належать йому на праві особистої приватної власності.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов хибних висновків, оскільки ототожнив поняття проживання у одному будинку, та ведення спільного господарства, тобто проживання подружжям. На час придбання автомобіля ОСОБА_2 проживала у будинку ОСОБА_1 лише з тих підстав, що не мала іншого місця проживання, а після того як позивач орендувала житло, вона разом з дитиною виїхала із будинку відповідача.

Судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач вказувала, що сторони фактично припинили шлюбні відносини та не спілкуються між собою протягом останнього року, тобто з 18.10.2020 року. Обставини встановлені у рішенні Жашківського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2021 року про розірвання шлюбу не були враховані судом при вирішенні питання поділу майна.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Редіч Н.Ю. вказувала на те, що сторони придбали спірний автомобіль за спільні кошти у період спільного проживання однією сім`єю та використовували його для потреб сім`ї.

Зазначає, що при ухваленні Жашківським районним судом Черкаської області рішення у справі про розірвання шлюбу, обставини щодо часу припинення шлюбних відносин між сторонами судом не з`ясовувались та не встановлювались.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 28 липня 2012 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджена свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (арк. с. 9).

5 січня 2021 року придбано транспортний засіб автомобіль Subaru Legacy, який зареєстрований за ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Вартість придбаного автомобіля, відповідно договору купівлі-продажу 7142/2021/2373723 склала 176 304 (сто сімдесят шість тисяч триста чотири) грн. (арк. с. 58).

2 жовтня 2021 року ОСОБА_1 продав зазначений автомобіль, вартість якого визначена договором купівлі продажу 7142/2021/2852336 в розмірі 156 183 (сто п`ятдесят шість тисяч сто вісімдесят три) грн. (арк. с. 59).

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 2 грудня 2021 року (справа № 693/999/21) шлюб між сторонами розірвано (арк. с. 64).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Питання, протягом якого періоду часу сторони проживали роздільно при фактичному припиненні шлюбних відносин, має принципове значення для вирішення спору між колишнім подружжям про майно, оскільки це відповідним чином може вплинути й на вирішення юридичної долі майна, придбаного у такий період.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статі 89 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто для рішень судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в іншому рішенні суду, є суб`єктний склад спору.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18)).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 02.12.2021 року у справі № 693/999/21 шлюб між сторонами був розірваний.

У зазначену рішенні судом у мотивувальній частині не встановлювались обставини щодо часу фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, тобто у даному рішенні відсутні преюдиційні факти, які повинні були б враховані судом при поділі майна подружжя.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та достовірні докази того, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем за власні кошти у період припинення шлюбних відносин з позивачем, а тому ним не доведено, що такий автомобіль є його особистою власністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді