КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/1254/2021 Головуючий у І інстанції - Шевченко Т.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/8940/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року

у справі за позовом Національного комплексу «Експоцентр України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по платі за проживання в гуртожитку, -

установив:

У січні 2021 року НК «Експоцентр України» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по платі за проживання у гуртожитку, мотивуючи свої вимоги тим, що на балансі та оперативному управлінні НК «Експоцентр України» перебуває будівля гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

25 лютого 2020 року між сторонами у справі укладено договір найму житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_2 .

Позивачем щомісяця здійснювалось нарахування плати за проживання у гуртожитку та виставлялись відповідні рахунки, однак відповідачем грошові кошти за вказаними рахунками сплачувались лише частково, у зв?язку із чим за період з 01 січня 2020 року по 10 грудня 2020 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 26200,81 грн.

Просило стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за проживання у гуртожитку у розмірі 26200,81 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року, позов НК «Експоцентр України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь НК «Експоцентр України» заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку у розмірі 26200 гривень 81 копійка.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що вона 02 серпня 2017 року на підставі наказу НК «Експоцентр України» отримала ордер №16 на кімнату АДРЕСА_3 на сім`ю з двох осіб: на себе і чоловіка ОСОБА_2 .

В кімнаті НОМЕР_1, площею 19 кв.м. мешкають та зареєстровані ОСОБА_1 зі своїм чоловіком.

Договір найму жилого приміщення в гуртожитку з відповідачем укладено 25 лютого 2020 року, із якого вбачається, у користуванні наймача знаходиться 19 кв.м., тоді як в квитанціях про нарахування комунальних послуг та про оплату коштів за гуртожиток розрахунок складено виходячи із 26,82 кв.м.

Згідно розпорядження голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №914 від 17 листопада 2009 року, за зверненням НК «Експоцентр України», включено до Реєстру житлових будинків, які використовуються у Голосіївському районі м. Києва під гуртожитки, будівлю за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 січня 2017 року, гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 перебуває на балансі НК «Експоцентр України».

Позивач зазначав у позові, що відповідачкою до 2020 року сплачувалось нарахування оплати за проживання у гуртожитку, остання не мала заборгованості за проживання у гуртожитку. Однак, з 01 січня 2020 року по 10 грудня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 26200,81 грн.

Як вбачається з наданих рахунків на оплату, тарифи з оплати складаються з: послуг з утримання приміщення та прибудинкової території; відшкодування вартості витрат по електроенергії, гуртожиток; відшкодування вартості водопостачання та водовідведення; відшкодування вартості по електроенергії, гуртожиток; відшкодування вартості по вивозу сміття, гуртожиток.

З наданих квитанцій за період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року, відповідачкою оплата за проживання у гуртожитку здійснювалась частково.

Зазначає, що вона за всі надані їй послуги щомісячно вчасно сплачувала кошти за весь спірний період.

Сумою у розмірі 2323,95 грн щомісячно за утримання будівлі гуртожитку, виходячи із тарифу 86,65 грн за 1 кв.м. із розрахунку за 26,82 кв.м. ОСОБА_1 не погоджується.

26 листопада 2019 року позивач видав наказ №220 про зміну тарифів на утримання будівлі гуртожитку.

На вимогу відповідача надати інформацію про перелік і режим надання житлово-комунальних послуг, їх вартість та споживчі властивості, структуру тарифів і норми споживання, а також на підставі чого розмір оплати за проживання у гуртожитку збільшився до суми, яка перевищує оплату послуг у окремих ізольованих квартирах з великим метражем, ОСОБА_1 відповіді не отримала і продовжувала платити за проживання у гуртожитку по раніше визначним тарифам.

Також, ОСОБА_1 не отримала відповіді по розрахунку тарифу з утримання будівлі гуртожитку на 2020 рік в частині того, кому мешканці виплачують заробітну плату, з яких через наявність непокритих витрат у 2019 році. Планових витрат на 2020 рік і непокритих витрат у 2019 році і 2020 році, з врахуванням чого і було виведено тариф за 1 кв.м. за місяць у сумі 86,65 грн.

Позивач виставляв претензії відповідачу без пояснень того, з чого виникла заборгованість, без розрахунків і саме головне з площею в 26,82 кв.м., що різниться від площі вказаної у підписаному з ОСОБА_1 договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Звертає також увагу на те, що позивачем до позову не додано: штатного розкладу і відомостей про виплату заробітної плати, із яких можна було б переконатись про те, скільки працівників працює у гуртожитку і яка зарплата їм нараховується за рахунок мешканців гуртожитку та завдяки яким нараховано тариф 22,25 грн на місяць, який є складовою тарифу 86,65 грн; перелік запланованих та проведених соц. заходів на 2019 та 2020 роки із зазначенням затрачених коштів на їх проведення; документи на підтвердження амортизації, яка значиться в додатку №1 до наказу №220 від 26 листопада 2019 року із сумою за період стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; документи на підтвердження витрат по миючим матеріалам, які значаться в додатку №1 до наказу №220 від 26 листопада 2019 року із сумою за період стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; документи на підтвердження витрат по пожежній сигналізації, яка значиться в додатку №1 до наказу №220 від 26 листопада 2019 року із сумою за період стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; документи на підтвердження витрат по поточним ремонтам й поліпшенням, які значаться в додатку №1 до наказу №220 від 26 листопада 2019 року із сумою за період стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; документи на підтвердження загальновиробничих витрат (15%), які значаться в додатку №1 до наказу №220 від 26 листопада 2019 року із сумою за період стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; документи на підтвердження адміністративних послуг (10%), які значаться в додатку №1 до наказу №220 від 26 листопада 2019 року із сумою за період стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Позивачем у позовній заяві в таблиці вказано суми внесені за оплату комунальних послуг і суми недоплат в частині утримання будівлі гуртожитку.

На думку апелянта, дану таблицю не можна вважати розрахунком заборгованості за вказаний вище період, який загалом становить 33736,36 грн за вказаних вище підстав.

Просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог НК «Експоцентр України» відмовити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу НК «Експоцентр України» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що 25 лютого 2020 року між НК «Експоцентр України» та ОСОБА_1 укладено договір найму жилого приміщення в гуртожитку, відповідно до умов п. 1 якого наймодавець надає наймачеві та членам його сім`ї у користування жиле приміщення - кімнату № НОМЕР_1 , площею 19 кв.м. у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.8 договору передбачено, що наймач зобов`язується вносити щомісяця до 10 числа наступного за звітним періодом (місяцем) плату за проживання у гуртожитку.

До січня 2020 року ОСОБА_1 довгий час проживала в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку НК «Експоцентр України», але заборгованості за проживання не мала, а отже виставлені рахунки за проживання в гуртожитку згідно тарифів НК «Експоцентр України» було сплачено і зі сторони відповідача не оскаржувалися.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 частково здійснювала оплату за отримані послуги за період з січня 2020 року по грудень 2020 року, що підтверджує визнання нею свого обов`язку оплачувати надані послуги.

Відповідач, у встановленому законом порядку, не відмовлялася від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати відповідачем не надано.

У зв`язку із неможливістю оплачувати отримані послуги, ОСОБА_1 продовжує проживати в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку НК «Експоцентр України» та житлову площу, якою фактично користується, не звільняє. Заборгованість за проживання в гуртожитку постійно зростає.

На думку позивача, не згода відповідача з розрахунковим тарифом з утримання будівлі гуртожитку не звільняє її від сплати за житлово-комунальні послуги, якими вона фактично користувалася.

Просило, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №914 від 17 листопада 2019 року будинок АДРЕСА_5 включено до Реєстру житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Голосіївському районі м. Києва.

З даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77833653 від 06 січня 2017 року встановлено, що 30 грудня 2016 року за Національним комплексом «Експоцентр України» зареєстровано право оперативного управління об?єктом нерухомого майна - гуртожитком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 отримала ордер №26 на кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі наказу НК «Експоцентр України» від 02 серпня 2017 року.

25 лютого 2020 року між НК «Експоцентр України» та ОСОБА_1 укладено договір найму жилого приміщення в гуртожитку, відповідно до умов п. 1 якого наймодавець надає наймачеві та членам його сім?ї у користування жиле приміщення - кімнату № НОМЕР_1 , площею 19 кв.м. у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.8 договору передбачено, що наймач зобов?язується вносити щомісяця до 10 числа наступного за звітним періодом (місяцем) плату за проживання у гуртожитку.

У період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року НК «Експоцентр України» виставлялись ОСОБА_1 рахунки на оплату, які включали плату за наступні послуги: послуги з утримання приміщення та прибудинкової території; відшкодування вартості витрат по електроенергії; відшкодування вартості водопостачання та водовідведення; відшкодування вартості витрат по електроенергії; відшкодування вартості витрат по вивозу сміття.

Наказом НК «Експоцентр України» №220 від 26 листопада 2019 року затверджено та введено в дію з 01 січня 2020 року розрахунковий тариф з управління будинком гуртожитку в розмірі 86,65 грн. за 1 кв.м. жилої площі з урахуванням площі місць загального користування за місяць.

Відповідно до додатку 1 до вказаного вище наказу, розрахунок тарифу з утримання будівлі гуртожитку на 2020 рік складається з наступних показників:

- заробітна плата - тариф 22,25 грн./кв.м.;

- відрахування на соц.заходи - тариф 2,97 грн./кв.м.;

- амортизація - тариф 2,83 грн./кв.м.;

- податок на землю - тариф 12,12 грн./кв.м.;

- матеріали миючі - тариф 0,93 грн./кв.м.;

- матеріали сантехнічні - тариф 1,87 грн./кв.м.;

- пожежна сигналізація - тариф грн./кв.м.;

- послуги з дератизації - тариф 0,36 грн./кв.м.;

- обслуговування каналізаційних мереж - тариф 0,92 грн./кв.м.;

- поточні ремонти та поліпшення - тариф 12,44 грн./кв.м.

13 липня 2020 року НК «Експоцентр України» направлено вимогу ОСОБА_1 щодо необхідності оплати проживання у гуртожитку.

02 листопада 2020 року НК «Експоцентр України» направлено ОСОБА_1 повторну вимогу про оплату заборгованості по платі за проживання у гуртожитку.

У зв?язку із невиконанням взятих на себе зобов?язань за укладеним між сторонами договором найму житлового приміщення у гуртожитку від 25 лютого 2020 року, у відповідача за період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року утворилась заборгованість зі сплати за проживання у гуртожитку у розмірі 26200,81 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами ані факт наявності заборгованості по оплаті послуги за проживання у гуртожитку, ані заявленого до стягнення розміру заборгованості.

Проте, з висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки.

Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно зі ст. 129 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідач у справі - ОСОБА_1 , 02 серпня 2017 року на підставі наказу НК «Експоцентр України» отримала ордер №16 на кімнату АДРЕСА_3 на сім'ю з двох осіб: на себе і чоловіка ОСОБА_2 .

В кімнаті НОМЕР_1, площа якої 19 кв.м., мешкають та зареєстровані ОСОБА_1 зі своїм чоловіком.

На час вселення відповідачки у гуртожиток діяв ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який на час виникнення спірних правовідносин втратив чинність у зв`язку з прийняттям 09 листопада 2017 року, нового ЗУ «Про житлово-комунальні послуги.

Позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості за період з січня 2020 року по грудень 2020 року, відтак колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню нормативні акти, які регулюють відносини щодо надання та оплати житлово-комунальних послуг та були чинними у зазначений період.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, праву споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством та обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом передбачено також п. 4, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572.

Відповідно до п. 11 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року №498 наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 9 Положення про користування гуртожитком НК «Експоцентр України» за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський, 101, затвердженому наказом №198 від 20 грудня 2018 року, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

26 червня 2018 року набрала чинності Постанова КМУ «Про затвердження примірного положення про користування гуртожитками» від 20 червня 2018 року №498, прийнята відповідно до ст. 131 ЖК УРСР.

Відповідно до п. 3 Примірного положення, жила площа в гуртожитках надається: у вигляді окремого жилого приміщення для відособленого користування однієї особи чи сім`ї; у вигляді ліжко-місця для проживання одиноких осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах.

Розмір жилої площі, що надається в гуртожитку, не може бути менше ніж 6 кв. метрів на одну особу.

Згідно з п. 11 Примірного положення, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, серед іншого, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

За п. 15 Примірного положення, особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі).

Виходячи з вище наведеного, законодавством передбачено, що плата за користування гуртожитком встановлюється на договірних засадах між власником та наймачем.

За обставинами даної справи, з матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно користується гуртожитком.

Вказане не заперечувалось відповідачем в процесі розгляду справи у суді першої інстанції та підтверджувалося, в тому числі, в апеляційній скарзі.

Отже, відповідач зобов`язана сплачувати кошти за користування гуртожитком.

Відповідно до наказу НК «Експоцентр України» №198 від 20 грудня 2018 року, з 10 січня 2019 року затверджено та введено в дію тариф з управління будинком гуртожитку у розмірі 27,18 грн за 1 кв.м. жилої площі з урахуванням площі місць загального користування.

Як зазначає позивач, до 01 січня 2020 року, відповідач заборгованості за проживання в гуртожитку не мала.

Наказом НК «Експоцентр України» №220 від 26 листопада 2019 року затверджено та введено в дію з 01 січня 2020 року розрахунковий тариф з управління будинком гуртожитку в розмірі 86,65 грн. за 1 кв.м. жилої площі з урахуванням площі місць загального користування за місяць.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень про обізнаність відповідача з положеннями вказаного наказу.

Крім цього, в справі відсутні й інші матеріали, які б підтверджували узгодження сторонами плати за проживання в гуртожитку саме в розмірі 86,65 грн за 1 кв.м., на який посилається позивач.

Отже, за відсутності даних з чого складається сума нарахованої позивачем заборгованості, за якими тарифами проведений розрахунок розміру плати за гуртожиток, а також за відсутності погодженого сторонами розміру такої плати відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією КЦС ВС в постанові від 19 вересня 2019 року (справа №404/5262/16), в постанові від 05 вересня 2019 року (справа №404/5255/16).

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відповідач щомісяця сплачувала кошти за проживання в гуртожитку, а тому відсутні підстави вважати, те, що відповідач не виконувала свій обов`язок наймача житлового приміщення.

Будь-яких інших розрахунків заборгованості з використанням встановлених тарифів позивач до суду не надавав.

Договори щодо надання послуг з управління будинком, утримання будинку та прибудинкової території позивачем, також, до суду не надавались.

Також, позивачем не надано належних доказів про те, що відповідачка повинна сплачувати кошти за надання послуг з управління будинком гуртожитку площею в розмірі 26,82 кв.м., тоді як вона користується площею у розмірі 19 кв.м.

Оскільки позивачем належними та переконливими доказами не доведено необхідність стягнення з відповідачки вартості послуг у сумі, зазначеній у розрахунку, при оплаті відповідачем послуг з управління гуртожитком за проживання нею в кімнаті, площа якої становить 19 кв.м., колегія суддів вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

За ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч. 3-5 цієї статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення і ухвалює нове, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Національного комплексу «Експоцентр України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по платі за проживання в гуртожитку відмовити.

Стягнути з Національного комплексу «Експоцентр України» (03127, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба