КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Рудюк О.Д.
Єдиний унікальний номер справи № 363/2599/19
Апеляційне провадження № 22-з/824/1019/2022
№ 22-з/824/1023/2022
П О С Т А Н О В А

(Додаткове судове рішення)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні подружжя з виплатою грошової компенсації.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, -

В с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації.

Рішенням Вишгородського районного суд Київської області від 04 липня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору 2004 року, в розмірі 27418,54 гривень, компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак НОМЕР_2 , сріблястого кольору 2007 року, в розмірі 62045,09 гривень.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак НОМЕР_2 , сріблястого кольору 2007 року, з дня отримання нею грошової компенсації.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору 2004 року, з дня отримання нею грошової компенсації.

Додатковим рішення суду від 14 липня 2022 року вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду від 04 липня 2022 року та додаткове рішення від 14 липня 2022 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, та у стягненні судових витрат

Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року залишено без змін.

Додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року в частині стягнення судового збору змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 896 грн судового збору. В іншій частині додаткове рішення залишено без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат колегія суддів не вирішувала.

До Київського апеляційного суду 19 грудня 2022 року надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, до заяви додані докази понесених витрат. Клопотання мотивоване тим, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачка понесла судові витрати на правову допомогу, однак, витрати розподілено не було.

Крім цього, до Київського апеляційного суду 20 грудня 2022 року надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, до заяви додані докази понесених витрат. Клопотання мотивоване тим, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач поніс судові витрати на правову допомогу, однак, витрати розподілено не було.

Також від ОСОБА_2 надійшли заперечення на заяву ОСОБА_1 щодо розподілу судових витрат, у яких відповідач просить відмовити у задоволенні заяви позивачки про стягнення з нього витрат на правову допомогу.

Колегія суддів доходить висновку про задоволення заяви позивачки ОСОБА_1 та ухвалення додаткового судового рішення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 12 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ухвалюючи по справі судове рішення про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , суд не вирішував питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При цьому, суд звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції було залишено без змін, додаткове рішення змінено лише в частині визначення розміру судового збору, що підлягав стягнення у суді першої інстанції.

Разом з цим, як видно із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 понесла витрати на правову допомогу, пов`язані із розглядом апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року.

На підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, представник позивачки надав суду: договір про надання правничої (правової) допомоги від 14 січня 2022 року, укладений між адвокатом Коломійцем І.О. та ОСОБА_1.; додаток №2 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 14 січня 2022 року; звіт до договору про надання правничої (правової) допомоги від 07 жовтня 2022 року; звіт до договору про надання правничої (правової) допомоги від 08 грудня 2022 року; акт приймання-передачі виконаних послуг та квитанції про оплату вказаних в акті послуг на загальну суму 7000 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачкою ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, враховує, що апеляційну скаргу було частково задоволено лише щодо визначення розміру судового збору, що підлягав стягненню в суді першої інстанції, рішення суду першої інстанції про задоволення позову було залишено апеляційним судом без змін.

За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_1. про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_2 , колегія судді вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Вишгородського районного суд Київської області від 04 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року вказане рішення залишено без змін.

А відтак, відсутні підстави для стягнення судових витрат із позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 .

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст.133, 137, 246, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації понесених судових витрат на правову допомогу 7000 (сім тисяч) грн.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Головуючий

Судді