Справа № 459/1779/21 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю. Д.
Провадження № 22-ц/811/1831/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

Слиш Г.С. представника Львівської обласної прокуратури,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області та в особі Львівської обласної прокуратури, у якому просили стягнути на користь кожного з них по 130 000 гривень моральної шкоди та на користь ОСОБА_1 620 721 грн. 87 коп. матеріальної шкоди, а на користь ОСОБА_2 25 282 грн. 39 коп. матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що в ніч з 24 на 25 липня 2008 року 6 озброєних осіб вчинили розбійний напад на належний їм будинок в с.Острів Сокальського району Львівської області та заволоділи їхніми коштами в сумі 20 000 грн., 21 900 доларів США, 160 євро та золотими виробами на загальну суму 3 000 доларів США. По цьому факту 28.07.2008 року була порушеною кримінальна справа № 128-0669 за ч.4 ст. 186 КК України, яка знаходилася в провадженні Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області та у якій позивачі визнані потерпілими. 13.10.2008 року кримінальну справу за ч.4 ст. 186 КК України було закрито та водночас порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України (розбій). За результатами їхніх неодноразових скарг на бездіяльність слідства, прокуратурою Сокальського району Львівської області 23.08.2011 року внесено подання начальнику ГУ МВС України у Львівській області, за результатами якого слідчого було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (оголошено зауваження), керівництву тодішнього ГУМВСУ у Львівській області неодноразово надавались вказівки щодо виконання ряду додаткових слідчих дій та розшукових заходів, необхідних для установлення осіб, які вчинили злочин. У зв`язку з набранням чинності новим КПК України 10.12.2012 року відомості про вчинення зазначеного кримінального правопорушення унесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061, однак кримінальне провадження ще до цього часу (понад 13 років) триває, злочин не розкрито та підозру нікому не оголошено. Позивачі вважають, що підставою для відшкодування шкоди є бездіяльність органу досудового розслідування, надмірна тривалість та неефективність досудового розслідування кримінального провадження. Відтак, оскільки держава не провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування, то позивачі переносять негативні емоції та моральні страждання, що призводять до психологічного напруження та розчарувань в діях державних органів, що поєднується з необхідністю витрачати час та зусилля на відновлення своїх прав та захист своїх інтересів, а тому просили заявлені ними позовні вимоги задовольнити (том 1, а.с. 1-12).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 2, а.с. 61-64).

Дане рішення оскаржили позивачі.

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права (том 2, а.с. 70-73).

Апелянти, будучи належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду справи за адресою, зазначеною ними у апеляційній скарзі (том 2, а.с. 94, 99, 100), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника Львівської обласної прокуратури, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 2 ст. 356 ЦПК України - що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

Заявлені позовні вимоги позивачі обґрунтовують посиланням на положення статей 1173, 1174 та 1177 ЦК України.

Зокрема, частиною 2 статті 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, держава Україна взяла на себе зобов`язання компенсувати потерпілому шкоду, спричинену злочином, за наявності певних обставин, зокрема:

-наявності спеціальних законів, якими б було передбачено, як 1) випадки такої компенсації, так і 2) порядок такої компенсації;

-наявності відповідних коштів (статті видатків) у Державному бюджеті України, який також приймається (затверджується) відповідним законом України на кожен календарний рік.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував (зокрема) і тим, що на даний час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає порядок відшкодування шкоди, відшкодування якої передбачено статтею 1177 ЦК України.

Відсутність такого порядку позивачами (апелянтами) не оспорюється.

Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілим за всі злочини, які залишились нерозкритими, оскільки статтею 1177 ЦК України встановлено, що шкода завдана кримінальним правопорушенням компенсується потерпілому не у кожному випадку, а лише у випадках «передбачених законом».

Вищенаведений висновок знайшов своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 і такий у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню до спірних правовідносин.

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування та задоволення позовних вимог позивачів відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 червня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 28 жовтня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.