Справа № 946/1243/22
Провадження № 2/946/2236/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2022 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті його батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , за життя заповіту не залишив, спадщину позивач прийняв, оскільки постійно проживав за однією адресою зі спадкодавцем, однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса йому було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , оскільки пропущений встановлений законодавством строк для прийняття спадщини.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, якою просять справу розглянути за їх відсутністю.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_2 жив разом із батьком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , разом вели господарство, після смерті батька продовжує там проживати. Вони проживали однією родиною, вели спільне господарство, обробляли город, мали взаємні права та обов`язки, як батьків та сина.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою №1678 від 10.09.2015 року, виданою Саф`янівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.01.2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68703724 від 15.03.2022 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Крижановською С.М., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_5 - відсутня.

Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_5 являються:

- дружина ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 16.07.1995 року, виданим Саф`янівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області;

- син ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 25.06.2008 року, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області;

- донька ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 22.06.1988 року, повторно виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 02.05.1990 року, виданим Саф`янською сілсьькою радою Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого ОСОБА_8 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

Інших спадкоємців, які заявили про свої права не має.

Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 вступив у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини він постійно проживав зі спадкодавцем, що підтверджено показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду надали заяви, якими позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 за ОСОБА_2 .

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Крижановської С.М. №50/01-16 від 08.02.2022 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , оскільки пропущений встановлений законодавством строк для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, ЗУ «Про власність», ЗУ від 07.12.1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25.12.1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, ст. ст. 525, 529, 549 ЦК УРСР (1963 року), суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті його батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Визнати за ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 19.05.2022 року.

Суддя: О.Я.Присакар