Справа № 449/1698/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2022 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Гуняк О.Я.,

з участю секретаря судових засідань - Байдали Н.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності. Просить:

- припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та виплатити з депозитного рахунку Перемишлянського районного суду Львівської області на користь ОСОБА_2 відповідну грошову компенсацію;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Позов мотивує тим, що йому на праві власності належить 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 11.04.2011р. державним нотаріусом третьої Львівської державної нотаріальної контори Стефанишин М.В. №198, витягом про державну реєстрацію прав від 26.12.2011р. Зазначив, що відповідачу ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом належить 1/3 частина вищевказаного будинку. Покликається на, що з ініціативи відповідача між ними постійно виникають непорозуміння та спори щодо вказаного майна, у зв`язку з чим відповідачем порушуються його, як співвласника права та законні інтереси. Звертає увагу суду на те, що відповідач в будинку не проживає, таким не цікавиться та не опікується, не вживає жодних заходів до його збереження, не несе витрат на його утримання та сплату комунальних послуг, постійно проживає у м. Львові. Зазначив, що відповідач відмовляється розглядати будь які запропоновані ним компромісні варіанти вирішення даного спору, в тому числі щодо сплати ним грошової компенсації у позасудовому порядку. Вважає, що спільне володіння і користування майном є неможливим та призводить до виникнення конфліктних ситуацій серед них як співвласників, а частка відповідача в будинку є незначною і таку виділити неможливо, а тому єдиним прийнятним виходом у вирішенні даного спору є припинення права відповідача на частку в будинку з виплатою її вартості.

В судовому засіданні позивача та його представник позов підтримали в повному обсязі з мотивів викладених у ньому, просили такий задовольнити. ОСОБА_1 пояснив, що вони з відповідачем, його рідним братом не спілкуються уже тридцять років. Він постійно доглядав спірне господарство в с. Волощина та батьків, ще за їхнього життя та після 2006 року, часу смерті батька продовжує це робити. Його брат ОСОБА_2 жодної участі в догляді батьків та догляді жилого будинку не брав, як за життя батьків так і після. Він постійно проживав в селі Волощина з 90років, часу смерті матері до 2006 року, часу смерті батька, оскільки такий потребував допомоги та догляду. Зазначив, що відповідач не веде жодного догляду за господарством в с. Волощина, не відвідує та не підтримує таке в належному стані. Ствердив, що спільне користування з відповідачем будинком є неможливо, оскільки такий є конфліктною особою, вони не спілкуються і не можуть дійти згоди з жодних питань, а реально розділити будинок неможливо, оскільки такий неподільний.

Відповідач позов заперечив в повному обсязі. В відзиві на позовну заяву повідомив, що готовий прийняти будь-які варіанти розподілу спірного майна, при умові виділення йому окремої площі у будинку, що відповідає його частці 1/3 та поділу приналежних до будинку господарських будівель та споруд з дотриманням цієї частки. Зазначив, що доводи позивача щодо його частки, яка не є незначною і таку виділити неможливо є непереконливими, оскільки з технічного паспорта житлового будинку вбачається, що такий складається із трьох житлових кімнат, що загалом складає 75,4 кв.м. Отже, на його частку припадає 25,13 кв.м. загальної площі будинку, тому така не може вважатися незначною та не бути виділеною в натурі. Звертає увагу суду на те, що висновок експерта №464/21 від 26.03.2021р. виданий приватною установою НДІСЕП не відповідає вимогам чинного законодавства, такий не є належним та допустимим доказом у справі. Вважає, що його частка у спільному майні є значною і припинення права на неї не може не завдати істотної шкоди йому та членам його сім`ї. Оскільки це є нерухоме майно, яке знаходиться у сільській місцевості та може використовуватися для відпочинку та оздоровлення членів його сім`ї, в тому числі неповнолітніх. Звертає увагу суду на те, що він на даний час не має доступу до спільного майна, проте бажає особисто користуватися належною йому на праві власності частиною будинку.

В судовому засіданні відповідач позов заперечив та пояснив, що його частка є значною і у випадку задоволення позову йому буде завдано значної шкоди. Покликається на те, що є особою похилого віку і втрата зв`язку з місцем його народження, дитинства, місцем поховання батьків завдасть істотної шкоди його інтересам. Зазначив, що 1/3 ідеальної частки будинку, що йому належить становить 38,03 кв.м. і він бажає особисто користуватися належною йому на праві власності частиною будинку. Вважає, що його частка в будинку може бути виділена в натурі. Звертає увагу суду на те, що зареєстрований та проживає у кооперативній квартирі, право власності на яку незареєстроване. Вважає, що в даній ситуації можливий лише реальний поділ. Звертає увагу суду, що після смерті батька, брат - ОСОБА_3 заборонив йому відвідувати спірне господарство, а Лев його підтримав. Окрім цього, він звертався до позивача, щоб дав йому ключі від будинку, однак такий відмовився. Окрім цього вважає, що всі доводи позивача про те, що спільне користування майном є неможливим зводяться до його суб`єктивних і безпричинних образ на нього, як на старшого брата, що не може бути підставою для застосування пункту 3 статті 365 ЦК України та припинення частки співвласника. Просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд прийшов до наступного

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК).

Право на судовий захист та його спосіб передбачено ст.16 ЦК і, зокрема, ст.391 цього ж кодексу, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Судом встановлено, що власниками 2/3 є ОСОБА_1 та 1/3 є ОСОБА_2 житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності (а.с. 6, 96).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем ОСОБА_4 є його сини ОСОБА_2 - до 1/3 частки у спадщині та ОСОБА_1 - до 2/3 часток у спадщині, з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився син спадкодавця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 . Спадщина, на яку у вказаній частці видано свідоцтво, складається з житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.5)

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 26.03.2021року, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, розділити житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників технічно неможливо. Варіанти розподілу досліджуваного житлового будинку експертом не розроблялися, оскільки згідно результатів дослідження по першому питанню розділити житловий будинок відповідно до часток співвласників 1/3 та 2/3 неможливо. Вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 становить: 431 684 грн., 1/3 частка становить 143 895 грн.;2/3 частка становить 287 789 грн. (а.с.12-23).

Як вбачається із акту обстеження житлового будинку від 02.05.2022року, обстежили будинок АДРЕСА_1 , встановлено, що за вказаною адресою гр. ОСОБА_2 не проживає. Зі слів сусіда гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_2 останній раз був присутній за цією адресою ще до 2009року, жодних ремонтних робіт чи будь яких інших дій по облаштуванню та догляду за будинком не здійснює, домашньої господарської діяльності не проводив. Зі слів сусіда гр. ОСОБА_7 , за вказаною адресою постійно присутній гр. ОСОБА_1 , який доглядає за будинком та несе витрати по його утриманню та ремонту (а.с.72).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння й користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 13 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі № 6-81 цс 11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18 (ЄДРСРУ № 83105519).

Також, під час розгляду іншої справи N 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Крім цього, згідно п.п. 35-37 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Андрій Руденко проти України» від 21.12.2010 року (заява №35041/05): «З огляду на принципи, встановлені його практикою (див., наприклад, рішення у справі "Ян та інші проти Німеччини" (Jahn and Others v. Germany) [ВП], NN 46720/99, 72203/01 і 72552/01, п. 78, ECHR 2005-VI), Суд зазначає, що мало місце втручання у право заявника на майно. Однак, за твердженням Уряду, воно не становило "позбавлення" заявника майна. Суд зауважує, що за рішеннями національних судів, винесених в ході розгляду спору між приватними сторонами, заявник втратив право на частку у квартирі. Той факт, що тими самими рішеннями йому було присуджено компенсацію за таку втрату, не має значення для питання щодо наявності певного виду втручання. Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу ( 994_535 ) (див., наприклад, рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" ( 974_595 ) (Ukraine-Tyumen v. Ukraine), N 22603/02, п. 57 від 22 листопада 2007 року). Отже, Суд визнає, що втручання у справі заявника становило "позбавлення" майна у значенні другого речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу ( 994_535 ). Тому Суд має визначити, чи було це втручання виправданим відповідно до цього положення.

Відповідно до п. 38 вказаного Рішення: «Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу ( 994_535 ), коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) [ВП], N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (див. згадане вище рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" ( 974_595 ), п. 49).

Вказані пункти Рішення Європейського суду з прав людини, а також рішення суду в цілому в контексті даної справи слід розуміти так, що позбавлення особи майна є втручанням у її право на майно (право власності) та відповідно повинно здійснюватись відповідно до закону, повинно переслідувати легітимну (законну) мету в суспільних інтересах та повинен бути дотриманий справедливий баланс між інтересами суспільства та необхідністю дотримання права особи на приватну власність, що є фундаментальним правом людини.

Відповідно до цієї норми позивач повинен внести на депозитний рахунок суду суму, що еквівалентна вартості частки спільного майна на час розгляду справи та суд може позбавити відповідача його частки в майні, що є втручанням у його право на майно та може мати місце лише із застосуванням принципу пропорційності, про що йшлося вище, - поряд із чітким дотриманням вимог відповідного якісного закону, переслідуючи законну мету в інтересах суспільства, про що йдеться у згаданій нормі. Тобто з метою: вирішення реального спору між сторонами (спільне володіння і користування є неможливим); неможливості вирішення його у інший спосіб (річ є неподільною, частка не може бути виділена в натурі); крім цього таке позбавлення не завдаватиме значної шкоди відповідачу (частка є незначною, припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї) та лише із наданням відповідної, належної компенсації за позбавлення такої частки, що відповідає реальній вартості частки на час розгляду справи (вирішення питання про позбавлення співвласника його частки).

Однак, як вбачається з матеріалів справи - 1/3 частину спірного будинку не можна вважати незначною часткою будинку, оскільки така становить 30,8 кв.м. загальної площі будинку, що слід вважати цілком достатньою площею для проживання однієї особи.

Крім цього, слід вказати і про те, що відповідач не згідний на отримання компенсації вартості своєї частки, бажає особисто користуватись належним йому на праві власності майном.

Окрім цього, припинення права власності на 1/3 частку у спільному майні завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки вказане майно є його єдиною власністю, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.96). Можливість ж придбання за надавану йому компенсацію повноцінного житла слід вважати недоведеним.

Доводи позивачки про неможливість розділення житлового будинку відповідно до часток співвласників 1/3 та 2/3 не є безумовною підставою, що свідчить про можливість примусового припинення права власності відповідача на частину належного йому спірного будинку, враховуючи, також, і заподіювану таким припиненням шкоди відповідачу.

Також позивачем не надано належних доказів на підтвердження неможливості спільного використання співвласниками житлового будиинку.

Свідок ОСОБА_5 - дав показання про те, що являється рідним братом сторін по справі. Повідомив, що дійсно він відмовився від своєї частки у спадковому майні на користь ОСОБА_1 . Вважає, що весь конфлікт в генетиці обох братів. Ділити реально будинковолодіння є неможливо, бо вони не можуть бути разом, це суцільний конфлікт. Зазначив, що ОСОБА_1 дійсно займався батьком. Просить позов задовольнити.

Свідок ОСОБА_7 - дала показання про те, що сторони по справі її троюрідні брати. У 1991 році вона приїхала в с. Волощина проживати, в будинок, який розташований 50 метрів навпроти будинку родини ОСОБА_8 . Зазначила, що фактично догляд за господарством і за батьком вів ОСОБА_9 зі своїм сином ОСОБА_10 та дружиною, які двічі на тиждень приїжджали. ОСОБА_1 доглядає за будинком з 2006 року, часу смерті батька, обробляє город, косить, тримає вулики, зробив огорожу,посадив сад. ОСОБА_11 відвідув батька рідко, раз у місяць, чи у дві неділі. З часу смерті батька ОСОБА_12 біля спірного господарства бачила двічі, жодного догляду за будинком такий не веде. Їй невідомо, щоб ОСОБА_1 перешкоджав у доступі ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_6 - дав показання про те, що являється сусідом сторін по справі, відстань між їхніми будинками становить 20 метрів. З 2007 року проживає в с. Волощина, а до 2007року ОСОБА_11 винаймав у нього садибу. Ще за життя батько сторін ОСОБА_4 повідомляв його, що на його господарстві господарем залишиться ОСОБА_9 , такий батька і доглядав. З часу смерті батька, догляд за садибою здійснює ОСОБА_9 і його син, злагодив огорожу, провів водопостачання, обробляє земельну ділянку. Він не бачив і не чув, щоб ОСОБА_12 не допускали в будинок. ОСОБА_13 , брат сторін регулярно приїжджає на господарство і проводить там час.

Згідно з ч.ч. 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, що частка не є незначною, присудження грошової компенсації на користь відповідача та припинення права власності на його частку за відсутності у нього іншого нерухомого майна, позбавить останнього права власності на житло та завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім`ї.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_12 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_12 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

23 листопада 2022 року складено повне судове рішення

Суддя О. Я. Гуняк