Справа № 604/809/22
Провадження № 2/604/355/22
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

15 вересня 2022 року смт.Підволочиськ

Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Сташків Н.Б., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , адреса реєстрації та проживання: с.Остап`є Тернопільського району Тернопільської області до Скалатської об`єднаної територіальної громади, юридична адреса: вул.Грушевського,2 Тернопільського району Тернопільської області, третя особа ОСОБА_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 , про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Скалатської об`єднаної територіальної громади, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований в АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що у 1967 році вона разом з чоловіком побудували даний будинок, однак, звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Скалатської ОТГ їй відмовлено у реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, у зв`язку з невідповідністю документу, що підтверджує належність майна позивачу, згідно якого ОСОБА_1 є головою домогосподарства, з актом на право власності на земельну ділянку, у відповідності до якого земельна ділянка за вказаною адресою належить позивачу на праві власності.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених статтями 175, 176, 177 ЦПК України.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідатист.175ЦПК України, а також вимогам ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1)найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язків досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також, згідно ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копію та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Перевіривши вказану позовну заяву, суд дійшов до висновку, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки подана без дотримання вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України, а саме:

- в порушення п. 5 ч.3 ст.175 ЦПК України не чітко викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, причиною звернення до суду позивач зазначає те, що йому їй відмовлено у реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, разом з тим вказує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 побудований у 1967 році позивачем та її чоловіком, з якими проживали їх діти. У 1992 році видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок на підставі рішення виконкому Остап`ївської сільської ради народних депутатів №34 від 29 вересня 1992року. Чоловік позивача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Відповідно до архівної довідки, виданої архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації по документах архівного відділу у погосподарських книгах с. Остап`є значиться господарство ОСОБА_1 , 1946р.н. голови господарства. Між тим, в матеріалах справи міститься свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 30.09.1992 року, згідно якого встановлено, що вказаний житловий будинок відносився до колгоспного двору, що складався з двох членів. Однак в позовній заяві не зазначено хто був членами вказаного двору станом на 15.04.1991 року, та не надано доказів на підтвердження цих обставин.

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. З введенням у дію з 15 квітня 1991року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року. За положеннями статті 120 ЦК Української РСР 1963 року, колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Власність колгоспного двору складають трудові доходи членів двору, одержані від участі в господарстві колгоспу, а також інше майно, передане у власність двору, та майно, придбане на спільні кошти двору. Відповідно до ч. 1 ст.120, ч. 2 ст.123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, виходячи із рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Таким чином, в обґрунтування відповідного позову, в якості доказу позивачем не надано відповідної архівної довідки про коло осіб, які проживали за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 15.04.1991 року, тобто хто був членом вказаного вище колгоспного двору станом на 15.04.1991 року.

Крім того, суду незрозуміло чи позивач звернувся в суд з вимогою про визнання за ним права власності, у зв`язку з відмовою державного реєстратора зареєструвати нерухомість чи у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно та його спадкування.

Також, в порушення ч.6 ст.175 ЦК України в позовній заяві не вказані відомості, необхідні для правильного вирішення спору, а саме позивач вказує третьою особою ОСОБА_2 , однак не зазначає яким чином порушено її права чи як саме рішення у справі може вплинути на її права і обов`язки.

Відповідно до ч.1ст.185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175і177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на характер та обсяг виявлених недоліків позовної заяви, строк на їх усунення доцільно визначити терміном десять днів із дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст.ст. 175,177,185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , адреса реєстрації та проживання: с. Остап`є Тернопільського району Тернопільської області до Скалатської об`єднаної територіальної громади, юридична адреса: вул.Грушевського,2 Тернопільського району Тернопільської області, третя особа ОСОБА_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 про визнання права власності- залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що при невиконанні вимог даної ухвали у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя