Справа № 199/1329/22
(2/199/1352/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

26.04.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Маляренко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що позивачам, кожному по 1/3 частині, належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку зареєстрована відповідач, як колишня дружина позивача ОСОБА_3 , але не проживає в житловому приміщенні близько року. Факт реєстрації відповідача порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном. Позивачі просили суд визнати відповідача такими, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивачі не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явились, правом подачі відзиву на позов не скористалась.

Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, а також договору дарування позивачам, кожному по 1/3 частині, належить будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки №035606 про склад сім`ї та зареєстрованих у будинку осіб, відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , як колишній член сім`ї власника, а саме як колишня дружина позивача ОСОБА_5 .

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою.

Факт не проживання за зазначеною вище адресою відповідача підтверджується актом про не проживання від 26.12.2021 року, складеному квартальним комітетом №27, згідно якого відповідач не проживає у будинку АДРЕСА_1 з квітня 2021 року.

Оскільки відповідач не проживає у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, то суд вважає за можливе визнати відповідача такою, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 12,81,133,144,263-265 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.