Справа № 344/3022/22
Провадження № 2/344/1980/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря судового засідання Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ДМП ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із центрального опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 17 від 26.01.2010 року. ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання для квартири АДРЕСА_1 ( особовий рахунок № НОМЕР_1 ). Відповідач свої зобов`язання, як споживач виконував неналежним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість за користування послугами постачання теплої енергії та гарячого водопостачання станом на 01.12.2021р. в розмірі 58 334,82 грн. Нарахування за послуги здійснювалось згідно тарифів, встановлених Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати.

Представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує. Не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Також представник позивача надав заяву в якій просить врахувати звернення позивача із заявами як поважну причину для переривання позовної давності.

Відповідач надав заяву в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності проти задоволення позовних вимог заперечує, також подав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1) кабінет лікувальної косметології за адресою: АДРЕСА_2 , на праві власності, розмір частки 1/1, належить ОСОБА_1 , підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, cерія та номер: НОМЕР_2 видане 29.04.2014р. державним реєстратором Соловій В.В.

Згідно розрахунку заборгованості за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок: НОМЕР_1 за період з 01.12.2018 по 01.12.2021 сума боргу за надані послуги складає 58 334,82 грн.

Згідно п.3 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України " Про житлово-комунальні послуги", договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Відповідно до п.8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Між позивачем та відповідачем не було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак 01.10.2017 року ДМП «ІФТКЕ» оприлюднено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (офіційно опублікований на сайті www.tke.if.ua та в газеті «Західний кур`єр» №40 (1613) від 05.10.2017 року).

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанови Верховного Суду України від 30.10.2013 року в справі №6-59цс13: «…споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

За ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В ч.1 ст.12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч.3 ст.12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч.2 ст.13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав.

Відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовну заяву було подано 04.03.2022 р., відповідач зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості до 2019 року у розмірі 38 161 грн. перебувають поза межами встановленого законом строку позовної давності. Щодо іншої частини позовних вимог ,які в межах строків позовної давності, а саме заборгованості у розмірі 20 173 грн. заперечення відповідачем не зазначені.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/8916/17 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги сформулювала наступні висновки.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. Позивач звертався до суду неодноразово з заявами про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання ,які надавалися квартирі АДРЕСА_1 , але на час звернення до суду з зазначеними вище заявами згідно долучених позивачем документів до заяви від 18.10.2022 року, вважалися власниками інші особи, тому позивач скористався своїм правом пред`явлення позову до боржника. Обов`язок повідомляти про здійснення всіх змін щодо квартири лежить на власнику квартири.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У разі відсутності засобів обліку гарячої води і теплової енергії, плата за надані послуги справляється відповідно до вимог п.21 Правил, тобто згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005р.

Внаслідок неналежного виконання споживачем зобов`язання по оплаті наданих послуг виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 58 334,82 грн.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ч.3 ст.2 ЦПК України в якості загальних засад (принципами) цивільного судочинства вказано змагальність сторін; диспозитивність.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В ст. 257 ЦК України вказано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

В ст. 261 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже відповідач ОСОБА_1 спростував позов в частині вимог до нього.

Позивачем доведено правові підстави його вимог до відповідача ОСОБА_1 , однак позивачем не подано заяву про поновлення строку звернення до суду з вимогами, за якими сплив строк позовної давності. При цьому відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимоги на суму 38 161 гривень. Однак відповідачем не спростовано вимоги позивача на різницю між розміром вимоги та сумою вимоги, за якою сплив строк позовної давності. Позивачем в заяві про переривання позовної давності не наведено правових підстав врахувати переривання позовної давності, а також вказано, що сума боргу яка в даному спорі виходить за межі строків позовної давності виникла у результаті наданні позивачем послуг з теплопостачання іншим споживачам та абонентам.

Також слід зазначити, що спірні відносини сторін належать до суб`єктних відносин, в яких сторони визначені, а не абсолютні, в яких не визначений суб`єктний склад з однієї із сторін. Відповідальність також має суб`єктну ознаку. Слід звернути увагу, що договірні відносини сторін теж передбачають встановлення обов`язку для певного учасника цивільних відносин. Отже відповідачу належить відповідати за його зобов`язаннями, а не за зобов`язаннями третіх осіб.

Таким чином позов частково обгрунтовано належними правовими підставами.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача слід стягнути 2481,00 грн. судового збору на користь позивача.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В :

позов задовольнити частково.

Cтягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ДМП ,,Івано-Франківськтеплокомуненерго" () 20173,82 грн. заборгованості за надані послуги теплопостачання на рахунок IBAN: НОМЕР_4 в АТ ,,Укрбудінвестбанк", МФО 380377 та судовий збір у сумі 2481,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.