РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/20722/21

Провадження № 22-ц/4815/900/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Мороз А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2022 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2015 року до ЄРДР було внесено відомості за №№ 0000054 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.359 КК України. 13.08.2015 року в даному кримінальному провадженні йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювали слідчі військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснювали прокурори військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000054 стосовно нього затверджено 20.08.2015 року прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні Рижим Ю.С.. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року у справі №569/11930/15-к його визнано винним у вчиненні злочину, кваліфікованому за ч. 1 ст. 359 КК України і призначено покарання у виді штрафу 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень. Окрім того, з нього стягнуто на користь держави витрати на проведення експертиз у сумі 6111,84 (шість тисяч сто одинадцять) гривень 84 копійки; речові докази по справі грошові кошти у розмірі 5000 гривень, які знаходяться на відповідальному зберіганні у касі фінансового відділу УСБУ в Рівненській області звернуто в дохід держави (копія вироку суду додається). Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01.03.2017 року його апеляційну скаргу залишено без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року - без змін. Разом з цим, постановою Верховного Суду від 03.05.2018 року касаційні скарги сторони захисту задоволено частково: ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 01.03.2017 року стосовно нього скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року його апеляційну скаргу на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року було задоволено, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року скасовано, кримінальне провадження №0000054 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримання, процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6111,84 грн. віднесено на рахунок держави. Постановою Верховного Суду від 29.01.2020 року ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року залишено без змін. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6000 грн.. Вважає, що оскільки він перебував під слідством та судом з 16 червня 2015 року по 29 січня 2020 року, тобто 55 повних місяців, то мінімальний визначений законом розмір відшкодування моральної шкоди не може становити менше 330 000 грн. (мінімальна заробітна плата станом на жовтень 2021 р. - 6000 грн. х 55 - кількість повних місяців). Переконаний, що загальний розмір моральної шкоди, який був йому заподіяний незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, яке тривало протягом більше 55 повних місяців, порушення нормальних життєвих його зв`язків вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя, призвели до погіршення його стану здоров`я як фізичного так і психічного, призвели до погіршення стосунків з оточуючими, до погіршення його ділової репутації, становить 10 мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто 550 мінімальних заробітних плат на час винесення рішення судом, тобто станом на жовтень 2021 року 3 300 000 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 550 мінімальних заробітних плат, що становить станом на жовтень 2021 року 3 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2022 року позову задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, грошові кошти в сумі 264 000,00 грн..

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а саме з 13.08.2015 року до набрання ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року законної сили 18.04.2019 року, тобто 44 місяці, а не 55 як вказує позивач у своєму позові. У зв`язку з цим, місцевий суд дійшов висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з безпідставним перебуванням під слідством та судом. При цьому, судом визначено до стягнення відшкодування у розмірі 264 000,00 грн..

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, Державна казначейська служба України оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що закриття кримінального провадження не є безумовною та обов`язковою підставою відшкодування шкоди, оскільки є лише причиною для виникнення в особи права на таке відшкодування, тоді як факт заподіяння шкоди потребує окремого обґрунтованого доведення позивачем. Наголошує, що судом не встановлено, які дії працівників органів досудового слідства та прокуратури були протиправними, принижували честь і гідність позивача або будь-яким іншим чином могли негативно вплинути на його стан. Стверджує, що усі дії під час досудового розслідування здійснювалися відповідно до вимог чинного процесуального законодавства на момент проведення слідчих (розшукових) дій, на підставі рішень компетентних та уповноважених органів та осіб, ухвал суду. Вважає, що відсутні достатні обґрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників органів досудового слідства та прокуратури та наслідків, які зі слів позивача, настали у нього внаслідок незаконного проведення щодо нього досудового та судового слідства. Наголошує, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій органу досудового розслідування, прокуратури та суду, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначеного органу та його вини в заподіянні цієї шкоди, а тому місцевий суд необґрунтовано та безпідставно прийшов висновку про наявність доказів, які підтверджують завдану позивачу моральну шкоду у визначеному судом розмірі. Вважає, що постановлення виправдувального вироку становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування моральної шкоди.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 червня 2015 року до ЄРДР було внесено відомості до ЄРДР за № №0000054 про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.359 КК України.

13 серпня 2015 року в даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000054 стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, затверджено 20.08.2015 року прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні Рижим Ю. С.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року у справі №569/11930/15-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, кваліфікованому за ч. 1 ст. 359 КК України і призначено покарання у виді штрафу 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Крім того, з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави витрати на проведення експертиз у сумі 6111,84 (шість тисяч сто одинадцять) гривень 84 копійки; речові докази по справі грошові кошти у розмірі 5000 гривень, які знаходяться на відповідальному зберіганні у касі фінансового відділу УСБУ в Рівненській області звернуто в дохід держави.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01.03.2017 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.05.2018 року ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 01.03.2017 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року скасовано, кримінальне провадження №0000054 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримання, процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6111,84 грн. віднесено на рахунок держави.

Постановою Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №569/11930/15-к ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу,що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Виходячи із наведених норм матеріального права, слід зазначити, що для настання відповідальності за частиною першою статті 1176 ЦК України необхідно, щоб дії правоохоронних органів, а в даному випадку: притягнення до кримінальної відповідальності було незаконним.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями у сфері правосуддя, виникає за умови, в даному випадку, закриття кримінальної справи.

Перелік підстав закриття кримінальної справи встановлений статтею 284 КПК України.

У даному випадку, кримінальне провадження № 0000054 відносно позивача було закрито 18.04.2019 року на підставі пункту 3 частини першої ст. 284 КПК України не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Враховуючи те, що кримінальне провадження №0000054 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, закрито судом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримання, його обвинувачення у вчиненні злочину було незаконними та таким, що призвело до заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідствомчи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Матеріали справи свідчать, що кримінальним переслідуванням ОСОБА_1 , а саме притягненням його до відповідальності за ч.1 ст. 359 КК України, була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав, погіршення відносин із оточуючими людьми, позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, підтримання здоров`я, необхідності застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя.

Тривале перебування під слідством та судом завдало позивачу душевних страждань, створювало у його оточення негативне уявлення про нього, як про правопорушника.

Позивач, змушений був докладати значних зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації.

Вказані обставини безумовно завдали додаткових душевних страждань позивачу.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2021 року мінімальну заробітну плату встановлено на рівні 6 000,00 грн..

Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави, яка обґрунтовано визначена місцевим судом починаючи з моменту вручення ОСОБА_1 письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (13.08.2015 року) до набрання ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року законної сили (18.04.2019 року), тобто 44 місяці, у розмірі 264 000 грн., який є гарантованим мінімумом такого відшкодування, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 22 квітня 2019 року (справі № 236/893/17, провадження № 14-4цс19).

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 28 жовтня 2022 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.