ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/17/22Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 22-ц/817/792/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року (ухвалене суддею Гриновець О.Б., повний текст складено 29 червня 2022 року) у цивільній справі №951/17/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 жовтня 2015 року зареєстрував шлюб з відповідачкою, в якому в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 17 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначав, що він щомісячно сплачує аліменти на утримання дружини у розмірі 1000,00 грн. Вказував, що на день винесення рішення про стягнення аліментів він був безробітним і суд виходив з того, що він має можливість влаштуватись на роботу і отримувати дохід. 31 серпня 2021 року він влаштувався на роботу комірником у ТОВ Мореда Тер і його заробітна плата становить 6000 грн., а тому з відрахуванням податків його заробітку не вистачає для сплати алміентів та коштів на утримання дружини. Вказував, що у нього, як платника аліментів, змінилося матеріальне становище, відтак, на його думку, наявні підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів, а тому просив їх зменшити до розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожного із дітей.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вважає, що судом першої інстанції невірно оцінено обставини справи, оскільки на день звернення з позовом, до 31 грудня 2021 року, нарахована йому заробітна плата становила 6000 грн. в місяць, а з 01 січня 2022 року становить 6500 грн. в місяць. Згідно довідки від 09 грудня 2021 року, його заробітна плата, з вирахуванням податків, становила 4830 грн на місяць, а на сьогоднішній день 5200 грн. на місяць. Інший дохід відсутній, що підтверджується відповідною довідкою. Посилається на те, що розмір аліментів на утримання дітей які стягуються становить 77% від його доходу. Посилається на помилковість твердження суду першої інстанції про відсутність на його утриманні інших осіб, окрім дітей, оскільки на його утриманні перебуває також його колишня дружина, що підтверджується постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 липня 2021 року, відповідно до якої з нього стягуються аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1000 грн. до досягнення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років. Стверджує, що витрати на утримання дружини та дітей становлять 5000 грн, що дорівнює сумі його доходу, відтак у нього не залишається коштів на власне проживання. Посилається на зміну його матеріального становища з моменту винесення оскаржуваного рішення, оскільки влаштувався на роботу, однак заробіток є нижчим від того, що припускав суд при винесенні рішення.

Від представника відповідачки надійшов відзив, в якому адвокат просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у позові дійшов правильного висновку та застосував принцип пріоритету інтересів дітей. Звертає увагу, що ОСОБА_1 , є особою працездатного віку, не має інвалідності, що не заважає йому влаштуватись на більш оплачувану роботу. Вважає, що розмір стягуваних аліментів є співмірним необхідним витратам на дітей та не є надмірним. Посилається на те, що позивач, подаючи позов, вже був працевлаштований та порівнюючи із моментом стягнення аліментів майновий стан останнього покращився, а жодних доказів на погіршення матеріального стану, стану здоров`я чи інших обставин, які б могли вплинути на спроможність позивача оплачувати аліменти, ним не було надано.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити з мотивів викладених у ній.

В судовому засіданні представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження приходить до наступного.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Від шлюбу в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з матір`ю, відповідачкою ОСОБА_2 , яка несе витрати на їх утримання.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року у цивільній справі №951/806/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 липня 2021 року у справі №951/806/20 рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року в частині відмови в задоволені решти позовних вимог скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо визначеного розміру аліментів на синів залишено без задоволення.

Згідно довідки №мор00000001 від 09.12.2021 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «МОРЕДА-ТЕР», ОСОБА_1 працює в даному товаристві на посаді комірника. Дохід за період з 01 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року склав 18000 грн.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 14 грудня 2021 року, ОСОБА_1 за період з 3 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року отримав дохід на загальну суму 8700,68 грн.

Згідно розписки від 26 липня 2021 року ОСОБА_1 отримав (позичив) від ОСОБА_5 1000,00 євро та зобов`язався повернути такі до 26 липня 2022 року.

25 січня 2022 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого останньому надано позику у розмірі 25 000,00 грн. на строк до 31 грудня 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів погіршення його майнового стану, що унеможливлювало б виплату ним аліментів та не вважав підставою для їх зменшення неможливість позивача влаштуватись на більш оплачувану роботу.

З таким висновком також погоджується і суд апеляційної інстанції.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Апеляційним розглядом встановлено, що позивач звертаючись з даним позовом посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан (погіршився), він працює, однак отримана заробітна плата є мінімальною, а більш оплачуваної роботи він знайти не може.

Крім цього, в апеляційній скарзі апелянт, зокрема посилався й на те, що витрати на утримання дружини та дітей разом становлять 5000 грн, що дорівнює сумі його доходу, відтак у нього не залишається коштів на власне проживання.

Колегія суддів вважає, що дані обставини, на які посилається ОСОБА_1 , недають підстав стверджувати про суттєве погіршення матеріального стану позивача, оскільки при прийнятті рішення про стягнення аліментів він був безробітним.

Крім цього, матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на факт неможливості влаштування ОСОБА_1 на більш оплачувану роботу, з урахуванням того, що позивач має задовільний стан здоров`я, є працездатним, проживає в м. Тернополі, де середній заробіток становить 12 000 грн в місяць.

Розмір аліментів на малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має мінімальну заробітну плату і немає змоги знайти вище оплачувану роботу, суперечитиме найкращим інтересам дітей.

Доводи апеляційної скарги не містять достатніх аргументів для спростування висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представником відповідача заявлено клопотання про відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 статті 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 статті 133 ЦПК України).

Вказані витрати (на професійну правничу допомогу і на вчинення інших процесуальних дій) у разі відмови в позові покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В контексті вищезазначеного, представником відповідачки дотримано вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України та подано заяву про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Як вбачається з додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №17 від 09 лютого 2022 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням Твій Адвокат та ОСОБА_2 : сторони досягли взаємної згоди щодо доповнення договору пунктом 2.2.1 Адвокатське об`єднання бере на себе виконання дій з надання правничої допомоги, а саме написання відзиву на апеляційну скаргу та інших процесуальних документів у справі №951/17/22, представництво інтересів клієнта у Тернопільському апеляційному суді в справі №951/17/22, надання юридичних консультацій, роз`яснень з питань, що стосується справи №951/17/22; сторони досягли взаємної згоди щодо доповнення договору пунктом 4.2.1 За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, а саме за представництво інтересів клієнта в Тернопільському апеляційному суді у справі №951/17/22, написання відзиву на апеляційну скаргу та надання юридичних консультацій по вказаній справі, Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 5000 грн.

Згідно акту виконаних робіт від 12 жовтня 2022 року Адокатське об`єднання виконало наступні роботи: Консультація адвоката (1 год.) - 1000 грн.; підготовка відзиву на апеляційну скаргу (3 год.) - 3000 грн.; участь в судових засіданнях (1 год.) - 1000 грн. - разом 5000 грн.

В судовому засіданні представник апелянта вказала, що судові витрати є явно завищеними, оскільки консультація адвоката у даному виді спору оцінюється в 500 грн., а зазначений витрачений час на написання відзиву на апеляційну скаргу, з врахуванням його об`єму та наявності відзиву на позов, є також завищеним, відповідно і участь в судовому засіданні також.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно ч. ч. 1 - 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо розміру витрат) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів вважає зазначений в акті виконаних робіт розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у даній справі під час апеляційного розгляду неспівмірним обсягу наданих послуг і виконаних робіт, оскільки зазначений, представником відповідача, показник щодо витраченого часу та вартості цих виконаних робіт є безпідставно завищеним і неспівмірним зі складністю справи, категорія якої є поширеною, та часом витраченим на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, оскільки мотиви зазначені у ньому є частково аналогічними мотивам відзиву на позов. Відповідно і вартість консультації адвоката є також завищеною.

Колегія суддів вважає, що з позивача слід стягнути витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 2000 грн., з яких 500 грн. за участь у судовому засіданні, 500 грн. за консультацію адвоката та 1000 грн. за підготовку відзиву на апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на сторони в межах ними понесених.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2000 грн. витрат на надання професійної правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.