Справа № 344/4661/21
Провадження № 22-ц/4808/830/22
Провадження № 22-ц/4808/831/22
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О.А.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Кузів А.В.

за участюпозивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника апелянта адвоката Матвійчука М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» Матвійчука Михайла Зеноновича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2022 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2022 року, ухвалені у складі судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_4 , про відшкодування іпотекодавцю перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до АТ «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_4 , про відшкодування іпотекодавцю перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 19 серпня 2019 року вони за місцем свого проживання отримали лист відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» виставило їм вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . З даного повідомлення та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав їм стало відомо, що 19 лютого 2019 року державний реєстратор Цалин А.Б. за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» здійснив запис № 30676398, яким змінив власників вказаної квартири. Підставою для здійснення даного запису зазначено іпотечний договір Д-431 від 26 квітня 2006 року та повідомлення про звернення на предмет іпотеки від 07 серпня 2018 року. Таким чином, іпотекодержатель скористався своїм правом звернення на предмет іпотеки. Правонаступником іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа Банк». Дії державного реєстратора в частині звернення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 оскаржила до суду з мотивів не відповідності вартості боргу до суми предмета іпотеки. 22 лютого 2021 року Верховний Суд виніс остаточне рішення у цій справі, зазначивши, що відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку»іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Із урахуванням зазначених норм, Верховний Суд вказав, що позивачі не позбавлені права у встановленому законом порядку ставити питання відшкодування різниці вартості предмета іпотеки та розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно судових рішень станом на 19 лютого 2019 року борг ОСОБА_5 та іпотекодавців перед ПАТ «Укрсоцбанк» складав 205640,31 грн.

На момент звернення іпотечного майна оцінка майна не проводилася. Згідно із звітом про незалежну оцінку від 11 березня 2021року вартість спірної квартири складала 893800 грн. Тобто різниця між розміром боргу (вимогою іпотекодержателя) та вартістю предмета іпотеки складає: 893800 - 205640,31 = 688159,69 грн. 90% перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя складає 619343,72 грн.

Враховуючи, що 1/2 частки іпотечної квартири на час звернення іпотечного майна належала ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 та ОСОБА_6 належали по 1/4 частці іпотечної квартири, позивачі просили стягнути з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 309671,81 грн, на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_6 по 154835,93 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року призначено у даній справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: яка дійсна вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 13.03.2019?

10 листопада 2021 року представник позивачів адвокат Семків М.Н. подав заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку з отриманням висновків експертизи. Просив стягнути з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 260096,71 грн, на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_6 по 130048,35 грн. Всього стягнути на користь позивачів 520193,42 грн, а також судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених нею вимог іпотекодержателя в розмірі 260096,71 грн. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених нею вимог іпотекодержателя в розмірі по 130048,35 грн кожному.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2022 року стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 2600,96 грн, а на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1300,48 грн витрат по оплаті судового збору.

З АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн.

Також з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто витрати за проведення експертизи в розмірі по 2 666,66 грн кожному.

Представник АТ «Альфа Банк» Матвійчук М.З. подав апеляційну скаргу на вказані судові рішення, в якій посилається на їх незаконність, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги щодо оскарження рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2022 року представник апелянта вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги висновок експерта від 24 вересня 2021 року, згідно якою вартість майна було визначено станом на 13 березня 2019 року, оскільки право власності на предмет іпотеки АТ «Альфа Банк» набуло раніше, а тому такий висновок не може вважатися належним доказом по справі. При цьому, іпотекодержатель перед зверненням стягнення на предмет іпотеки отримав висновок про вартість майна, яка станом на 14 листопада 2018 року (тобто за три місяці до дати позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки) становила 646954 грн. Строк дії вказаного висновку складав 6 місяців, а відтак, на час звернення стягнення на предмет іпотеки він був дійсний.

Крім того, представник апелянта вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що в резолютивних частинах рішень судів у справах № 344/9800/14-ц та № 344/3732/16-ц хоч і зазначено суму заборгованості в гривнях, однак в описовій частині вказано про те, що така заборгованість виникла з кредитного договору, згідно якого кошти були надані в доларах США. Тобто представник апелянта вважає, що кредитор має право на звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, так як позов про стягнення заборгованості було задоволено в повному обсязі і такий було заявлено саме щодо стягнення боргу в іноземній валюті.

Також представник апелянта зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано положення договорів кредиту, які передбачають право банку нараховувати відсотки за фактичний час користування кредитними коштами до закінчення строку дії договору та повернення кредиту в повному обсязі, а тому направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості та постановлення судом рішень про дострокове стягнення заборгованості не може бути підставою для припинення у кредитора права на нарахування відсотків.

З урахуванням викладеного, представник апелянта вважає, що позов у даній справі є передчасним, оскільки позивачі досі не звільнили предмет іпотеки та не передали його іпотекодержателю, тож сума витрат кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки, яка підлягає погашенню з вартості предмета іпотеки на даний час не є остаточною, так як неможливо передбачити витрати, які кредитор понесе в майбутньому щодо погашення боргів по комунальних послугах, відновлювальних ремонтних роботах, звільненню квартири від обтяжень інших кредиторів, тощо.

В обґрунтування апеляційної скарги щодо оскарження додаткового рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2022 року представник апелянта вказує на те, що в матеріалах справи відсутній договір, в якому сторони би погодили відповідну вартість правничої допомоги, порядок її нарахування, вартість конкретних послуг, та який мав бути наданий до початку розгляду справи по суті або ж попередньому судовому засіданні. Крім того, до матеріалів справи не долучено квитанцій, які би в призначенні платежу містили інформацію про номер справи, у якій надавалися відповідні послуги. Також представник апелянта вважає, що вартість послуг на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю даної справи та обсягом наданих послуг.

За таких обставин, представник АТ «Альфа Банк» Матвійчук М.З. просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 26 травня 2022 року, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Стягнути з позивачів понесені товариством судові витрати по сплаті судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Доводи відзиву є аналогічними тим, які викладені ними у позовній заяві.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задоволити.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 30 грудня 2003 року ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 набули право власності (спільна сумісна власність) на квартиру АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду.

14 березня 2007 року ОСОБА_4 та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 1022-22/340, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит в розмірі 20 000,00 доларів США.

Цього ж дня для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБСР «Укрсоцбанк» як іпотекодержателем та ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як майновими поручителями був укладений іпотечний договір № 1022-22/340.

Згідно вказаного іпотечного договору іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання, нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Сторони погодили, що вартість предмета іпотеки становить 195000 грн, що в еквіваленті складає 38 613 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору іпотеки.

Відповідно до п. 4.1. іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконаня позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої зебезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцями та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (п.4.5.). У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Пункт 4.5.3 іпотечного договору містить відповідне застереження, згідно з яким іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

01 липня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 1022-22/340 від 14 березня 2007 року, відповідно до якої з 01 липня 2008 року встановлено проценту ставку за користування кредитом на рівні 14,0 процентів річних.

06 липня 2010 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року у справі № 344/9800/14-ц стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 205 640,31 грн за кредитним договором від 14 березня 2007 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 2056,40 грн судових витрат.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2018 року у справі № 344/5980/17 відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

07 вересня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» направило повідомлення ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому товариство вимагало сплатити борг за кредитним договором протягом 30 днів, розмір якого станом на дату розрахунку 28 серпня 2018 року становить 23 566,33 дол. США, що за курсом НБУ складає 657 152,77 грн.

14 листопада 2018 року ТОВ «Антей Ріелті» на замовлення АТ «Укрсоцбанк» складено висновок про ринкову вартість трьохкімнатної квартири, загальною площею 69,0 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 . Згідно вказаного висновку станом на 14 листопада 2018 року ринкова вартість зазначеної квартири становить 646 954,00 грн. Строк дії звіту 6 місяців.

19 лютого 2019 року державний реєстратор Цалин А.Б. здійснив запис № 30676398, згідно з яким власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 стало ПАТ «Укрсоцбанк». Підставою для здійснення цього запису зазначено іпотечний договір від 26 квітня 2006 року № Д-431, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 07 вересня 2018 року, документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, письмової вимоги іпотекодержателя.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2019 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_4 про звернення стягнення в розмірі 579 805,65 грн по договору про надання відновлювальної кредитної лінії №1022-22/340 від 14 березня 2007 року на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , стягнення 8 697,08 грн витрат по оплаті судового збору задоволено частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 1022-22/340 від 14 березня 2007 року в розмірі 205 640,31 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно іпотечного договору (з майновими поручителями) від 14 березня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Дорошенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № Д-245, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Постановою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Цалина Андрія Богдановича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування рішення державного реєстратора залишено без змін постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня 2020 року щодо відмови у задоволенні позову. В мотивувальній частині постанови Верховний Суд зазначив, що позивачі не позбавлені права у встановленому законом порядку ставити питання відшкодування різниці вартості предмета іпотеки та розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно із висновком судової оціночно-будівельної експертизи № 02/09-2021, складеним 24 вересня 2021 року судовим експертом Максимчиним А.Д., дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , станом на 13 березня 2019 року становить 783633 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд першої інстанції, встановивши, що АТ «Укрсоцбанк» набуло право власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує розмір забезпечених іпотекою вимог, керуючись статтею 37 Закону України «Про іпотеку», дійшов висновку про обов`язок іпотекодержателя відшкодувати позивачам перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 37Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час набуття іпотекодержателем права власності на спірну квартиру) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 200/14524/16-ц (провадження № 61-843св18) вказано, що: «грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог. Отже, предметом доказування в даній справі є момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою вимог».

Встановлено, що АТ «Альфа-Банк» скористалося своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , в позасудовому порядку на підставі застереження в іпотечному договорі, зареєструвавши за собою право власності на предмет іпотеки, а також в судовому порядку, на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2019 року. Отже, на підставі наведеної норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Для визначення дійсної вартості спірної квартири ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2021 року було призначено у даній справі судову експертизу. Згідно із висновком судової оціночно-будівельної експертизи № 02/09-2021, складеним 24 вересня 2021 року судовим експертом Максимчиним А.Д., дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , станом на 13 березня 2019 року становить 783633 грн. За таких обставин, встановивши розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою вимог та врахувавши розмір часток позивачів у праві власності на спірне майно до набуття такого у власність відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ «Альфа-Банк» зобов`язане відшкодувати ОСОБА_1 260 096,71 грн, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 130 048,35 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги висновок експерта від 24 вересня 2021 року, оскільки здійснена банком оцінка даної квартири була дійсна на час реєстрації банком права власності, колегія суддів не приймає до уваги. Як вбачається з матеріалів справи, експертизу було призначено у зв`язку з наявністю в матеріалах справи двох звітів про оцінку з різними вартісними показниками. Ухвалу про призначення експертизи апелянт не оскаржував. Визначена експертом дійсна ринкова вартість квартири станом на 13 березня 2019 року відображає найбільш реальну вартість квартири на час набуття банком права власності. Експертиза проведена з оглядом предмету дослідження, тоді як оцінка банку здійснена порівняльним методом та відображає вартість станом на 14 листопада 2018 року.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо передчасності позовних вимог, оскільки грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог та не залежить від реалізації іпотекодержателем спірного майна чи від факту звільнення іпотекодавцями спірної квартири.

Безпідставними також є посилання у апеляційній скарзі на ту обставину, що кредит у спірних зобов`язаннях було надано в іноземній валюті - доларах США, оскільки кредитор звертаючись до суду сам визначив заборгованість в національній валюті - гривні, такі його дії не суперечать нормам матеріального права, в подальшому банк погодився із судовими рішеннями, якими стягнуто заборгованість та звернуто стягнення з метою погашення такої заборгованості в національній валюті, а також прийняв його виконання. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані обставини не є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Переглядаючи в апеляційному порядку додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2022 року, колегія суддів звертає увагу на таке.

Задовольняючи заяву представника позивачів адвоката Семківа М.Н. про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції, врахувавши, що позов задоволено, а витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачкою ОСОБА_1 документально підтверджені, дійшов висновку про необхідність їх стягнення з відповідача на користь останньої.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Як встановлено з матеріалів справи, 12 грудня 2021 року ОСОБА_1 та адвокат Семків М.Н. уклали договір № 012 про надання юридичних послуг адвокатом, за яким адвокат зобов`язався за завданням довірителя надати юридичні послуги в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно п.2.2 договору, вартість послуг за даним договором визначається згідно розрахунку погодженого з довірителем.

Оплата проводиться в 5 денний строк з моменту складання розрахунку (п.2.3 договору).

Згідно із розрахунком судових витрат, складеним адвокатом Семківим М.Н., погодженим ОСОБА_1 від 10 травня 2022 року, гонорар адвоката за складання позову та надання правової допомоги 5 000,00 грн. Витрати пов`язані з веденням справи в суді 500,00 грн одне засідання, кількість 5 засідань, всього 2500 грн. Загальна сума 7 500,00 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №010 від 10 травня 2022 року адвокат Семків М. прийняв оплату від ОСОБА_1 за участь у справі 344/4661/21 у розмірі 7 500,00 грн.

Отже, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довела склад та розмір витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу.

Враховуючи зміст резолютивної частини рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 травня 2022 року, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено, а також з огляду на положення статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 7500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної про те, що позивачі не надали договір, в якому би містилися відповідні умови про погодження вартості правничої допомоги та квитанції на підтвердження факту понесення ними витрат на правничу допомогу, спростовуються матеріалами справами, які містять вказані документи та які були подані представником позивачів до ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення.

Також колегія суддів відхиляє доводи представника апелянта про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та обсягом наданих послуг, оскільки обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У той же час, матеріали справи не містять клопотання представника відповідача, поданого на адресу Івано-Франківського міського суду про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а можливість самостійного вирішення судом першої інстанції питання про зменшення цих витрат, нормами законодавства не передбачена.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення від 11 травня 2022 року та додаткове рішення від 26 травня 2022 року з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують їх законності та обґрунтованості. Підстав для їх скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційну скаргу представника АТ «Альфа-Банк» Матвійчука М.З. необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення та додаткового рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» Матвійчука Михайла Зеноновичазалишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського судуІвано-Франківської області від 11 травня 2022 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта