Справа № 283/1580/22
провадження №2/283/451/2022
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2022 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

22.08.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що наказом №70/ос від 16.04.2019 вона була прийнята до виробничого підрозділу «Пенізевицький кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на посаду інженера з охорони праці.

13.12.2021 на підставі наказу №106/ос від 10.12.2021 згідно ст. 38 КЗпП України позивач звільнилася з роботи у зв`язку з виходом на пенсію.

За період трудових відносин з відповідачем з 25.10.2021 по 19.11.2021 ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатна внаслідок захворювання. Допомога по тимчасовій непрацездатності в розмірі 6603,09 грн. була їй нарахована, однак в порушення вимог законодавства, остаточний розрахунок по виплаті вказаних грошових коштів було здійснено не в день звільнення 13.12.2021, а лише 17.08.2022, тобто через 246 календарних днів або 173 робочих дні.

ОСОБА_1 зазначає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивачем самостійно визначено середньоденний заробіток на підставі довідки про доходи за попередні два місяці роботи до її звільнення, а саме за жовтень та листопад 2021 року. Розмір заробітку за жовтень 2021 року становить 9721,18 грн. (20 робочих днів), за листопад 2021 року 14451,41 грн. (22 робочих дні). Оскільки позивач з 25.10.2021 по 19.11.2021 (5 робочих днів у жовтні та 15 робочих днів у листопаді) була непрацездатна, то виплата при обчисленні середньої заробітної плати в сумі 6603,09 грн. та час, протягом якого за нею зберігався середній заробіток у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, виключені з розрахунку.

Розмір середньоденного заробітку складає 798,61 грн. ((9721,18+14451,416603,09)/(20+22-5-15)=798,61 грн.)

Розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки складає 138159,53 грн. (798,61?173=138159,53 грн.)

Вимогами позову ОСОБА_1 просить зобов`язати стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь 138159,53 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи, а саме з 14.12.2021 по 16.08.2022.

29 вересня 2022 року представниками відповідача директором філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» Османом О. та заступником директора філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» Леорда А., які діють на підставі довіреності від 22.06.2022, до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого вони заперечили відносно позовних вимог. Зазначили, що на підставі наказу №160/ос від 10.12.2021 ОСОБА_1 звільнена з роботи за ст.38 КЗпП України. 28 червня 2022 року позивач звернулася до начальника ВП «Пенізевицький кар`єр» з проханням виплатити кошти в розмірі 5974,23 грн. Листом від 04.07.2022 №ЦУП-08/2509 філією «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» Молодовській А.О. надано відповідь, про те, що кошти відшкодовуються за рахунок Фонду соціального страхування України та будуть виплачені протягом трьох днів з дня надходження їх на рахунок філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця».

Так, після перерахування грошових коштів Фондом, відповідачем 17.08.2022 перераховано позивачу 6603,09 грн.

Згідно розрахунків заробітної плати позивача за листопад 2021 року, їй було нараховано та виплачено допомогу в розмірі 1953 грн. за перші 5 днів тимчасової непрацездатності, а також відображено допомогу по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, яка відшкодовується за рахунок коштів Фонду соціального страхування України в розмірі 6603,09 грн. Акціонерне товариство «Українська залізниця» дотрималось вимог трудового законодавства України в частині повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Представники відповідача вимогами відзиву просять суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Явка сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Додатково зазначила, що 07 грудня 2021 року бухгалтер підприємства повідомила, що документи для виплати лікарняних подані. Однак, у фонді соціального страхування відповідали, що такі документи відсутні. В подальшому, роботодавець пояснював відсутність виплати воєнним станом, який було введено 24 лютого 2022 року. Бездіяльність працівників підприємства протягом трьох місяців до введення воєнного стану взагалі нічим не обґрунтована, і фактично призвела до порушення прав ОСОБА_1 .

Представник відповідача провідний юрисконсульт юридичного відділу філії «Центр управління промисловістю» Кібарова Н.Г., яка діє на підставі довіреності від 01.07.2022, в судовому засіданні пояснила, що затримка з виплатою виникла, у зв`язку з тим, що підприємство має 19 філій і відповідно велику кількість працівників, а в період карантину мала місце значна кількість листків непрацездатності. В подальшому, у зв`язку із введенням воєнного стану підприємство перейшло на простой. Всі виплати, які мав здійснити відповідач на момент звільнення ОСОБА_1 , проведено. На порядок виплати коштів фондом соціального страхування, у зв`язку з втратою працездатності, підприємство не впливає. Представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16 квітня 2019 року прийнята на роботу до ВП «Пенізевицький кар`єр» філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» інженером з охорони праці, а 13.12.2021 звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію на підставі наказу №160/ос від 10.12.2021 (а.с.8-9).

В період трудових відносин, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, що підтверджується: листком непрацездатності №1762335-1 за період з 25.10.2021 по 01.11.2021 (а.с.12); листком непрацездатності №1129661-1 за період з 02.11.2021 по 10.11.2021 (а.с.13); листком непрацездатності №1651267-1 за період з 11.11.2021 по 19.11.2021 (а.с.14).

28 червня 2022 року позивач звернулася до начальника ВП «Пенізевицький кар`єр» з письмовою заявою, вимогами якої просила терміново виплатити їй належну суму лікарняних коштів в розмірі 5974,23 грн. та пояснити причини їх невиплати (а.с.15).

Згідно листа №ЦУП-8/2509 від 04.07.2022 за підписом директора філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» Османа О. звернення ОСОБА_1 розглянуто. Зазначено, що відповідно до п.2 ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому КМУ, лікарняні виплати від підприємства за перші 5 днів нараховано та виплачено в повному обсязі.

Виробничим підрозділом подана заявка до філії «ЦУП» щодо відшкодування виплат страхового випадку за рахунок Фонду соціального страхування України. У зв`язку з тим, що в Україні введено воєнний стан Указом Президента України №62/2022 та з Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 26 березня 2022 року строком на 30 діб, та у зв`язку з обмеженим доступом до електронного кабінету юридичної особи, заяву-розрахунок Фоном соціального страхування України зареєстровано 24.05.2022 та відповідно взято зобов`язання щодо повернення коштів застрахованим особам. При проведенні фінансування Фондом соціального страхування України ОСОБА_1 , будуть виплачені кошти протягом 3 робочих днів, з моменту фінансування (а.с.16).

Згідно роздруківки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 «лікарняні соцстрах за листопад 2021», 18.08.2022 ОСОБА_1 на картку перераховано грошові кошти в сумі 6603,09 грн. (а.с.17).

На підтвердження обставин, викладених у відзиві представником відповідача надано до суду розрахунок заробітної плати інженера з охорони праці ОСОБА_1 за жовтень 2021 року в розмірі 9721,18 грн. (а.с.34), за листопад 2021 року в розмірі 14451,41 грн. (а.с.35).

Наказом №ЦУП-4/29 від 01.03.2022 за підписом директора філії «ЦУП» АТ «Укрзаліниця» Османа О. оголошено простій з 24 лютого 2022 року до його скасування для всіх працівників не з їх вини; звільнено працівників від необхідності перебування на робочих місцях на час простою (а.с.83).

Наказом №ЦУП-4/36 від 01.04.2022 за підписом директора філії «ЦУП» АТ «Укрзаліниця» Османа О. встановлено режим робочого часу для працівників філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» звичайний режим, дистанційний режим; простій; нез`ясовані причини (а.с.84).

Мотиви та застосовані норми права.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачене право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 п. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, а саме тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності (ч. 2 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ).

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), інших підставах, передбачених законом, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати.

Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність. (ч. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Отже, допомога по тимчасовій непрацездатності відноситься до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні ст. 116 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17.

В даному випадку, спір щодо розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності, що становить 6603,09 грн., відсутній.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Згідно з ч.1 ст. 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також враховується, що з вини роботодавця заяву-розрахунок до Фонду соціального страхування України подано 24.05.2022, тобто через 6 місяців після закриття позивачем "лікарняного".

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаний із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Встановлено, що відповідачем своєчасно нараховано та виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності розмірі 1953 грн. за перші 5 днів тимчасової непрацездатності.

Затримка у виплаті фондом соціального страхування 6603,09 грн. пов`язана з несвоєчасним поданням відповідачем документів для виплати.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 138159,53 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, що у 20 раз перевищує розмір заборгованості із невиплаченої позивачу при звільненні допомоги по тимчасовій втраті працездатності, що є очевидно непропорційним наслідком правопорушення та несправедливим щодо роботодавця.

Суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, оскільки існує очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дії позивача та відповідача.

На думку суду, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становитиме 10000 грн.

Дана сума обрахована без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що узгоджується із роз`ясненнями, які надані судам у п.6 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя