ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року м. Чернівці

справа № 727/12531/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання здійснити перебудову, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Бошелюк Юлія Миколаївна, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2022 року (головуючий у 1-й інстанції Чебан В.М.),-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання здійснити перебудову.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19 квітня 2016 року він набув право власності на земельну ділянку площею 0,0771 га кадастровий номер :12:002:1075, що розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. за №1923 від 19.04.2016 року. Належна йому земельна ділянка від точки Б до точки В межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , що належить відповідачу ОСОБА_2 за кадастровим номером :12:002:0221.

Вказував, що у 2018 році до нього звернувся відповідач ОСОБА_2 із проханням продати йому частину належної йому земельної ділянки кадастровий номер :12:002:1075 для будівництва індивідуального житлового будинку.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/776/22

За наслідками таких переговорів з відповідачем, вони дійшли згоди щодо поділу належної йому земельної ділянки на дві земельні ділянки: площею 0,0255 га, якій присвоєний новий кадастровий номер 731013600:12:002:1145, що була відчужена ним ОСОБА_2 для будівництва житлового будинку за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25.10.2018 року; площею 0,0516 га та кадастровим номером :12:002:1144, яка залишилась в його власності, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.10.2018 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.10.2018 року.

Зазначав, що в порушення раніше досягнутих домовленостей з ОСОБА_2 останній розпочав та здійснює будівництво індивідуального житлового будинку, частково зайнявши належну йому земельну ділянку загальною площею 0,0516 га кадастровий номер 731013600:12:002:1144, у зв`язку з чим 26 жовтня 2020 року він звернувся із відповідною скаргою до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради. Листом від 10.11.2020 року №Н-277/18-01/11 Інспекція ДАБК повідомила його, що 20 грудня 2019 року Управління містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради видало відповідачу будівельний паспорт за № НОМЕР_1 на будівництво індивідуального житлового будинку. Однак, здійснити заходи державного архітектурно-будівельного контролю в порядку проведення перевірки вказаного вище будівництва інспекція не змогла у зв`язку із зупиненням дії постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, а тому йому було рекомендовано звернутись за захистом своїх порушених прав до суду.

09 лютого 2021 року в зв`язку із відновленням дії зазначеної вище постанови Уряду він повторно звернувся із скаргою на проведення відповідачем зазначеного будівництва, проте відповіді на неї він так і не отримав.

В подальшому на його замовлення судовий експерт Маковейчук М.І. надав висновок судової будівельно-технічної експертизи №79/04-21 складений 30 квітня 2021року, яким встановив, що фактичне розташування незавершеного будівництвом житлового будинку на земельній ділянці площею 0,0255 га кадастровий номер :12:002:1145, що розташована по АДРЕСА_1 до межі суміжної земельної ділянки площею 0,0516 га кадастровий номер :12:002:1144 не відповідає вимогам проектно-технічної документації на будівництво та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме: наявне зменшення мінімально допустимої нормованої відстані від межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 до кута будинку у вісях 4-А на 0,28 м; зменшення мінімально допустимої нормованої відстані від межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 до стіни будинку з правого бокового фасаду по осі 4 на 0,48 м; частина кута будинку у вісях 4-Е площею 0,08 м.кв. розташована на суміжній земельній ділянці площею 0,0516 га кадастровий номер :12:002:1144; зменшення мінімально допустимої нормованої відстані від межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 до кута будинку у вісях 3-Ж на 0,52 м; зменшення мінімально допустимої нормованої відстані від межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 до кута будинку у вісях 2-И на 0,72 м.

Також, невідповідність вимогам будівельного паспорта полягає в тому, що при фактичному розташуванні незавершеного будівництвом житлового будинку на земельній ділянці площею 0,0255 га кадастровий номер :12:002:1145, що розташована по АДРЕСА_1 допущене порушення схеми забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в частині фактичних відстаней, а саме: відстань від проектованого житлового будинку на земельній ділянці площею 0,0255 га кадастровий номер :12:002:1145 до межі суміжної земельної ділянки площею 0,0516 га кадастровий номер :12:002:1144 повинна скласти 1,20 м., натомість фактична відстань при натурних обмірах зменшена на 0,48 м. і становить 0,72 м.; відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни проектованого житлового будинку на земельній ділянці площею 0,0255 га кадастровий номер :12:002:1145 до межі суміжної земельної ділянки площею 0,0516 га кадастровий номер :12:002:1144 складає 1,0 м., натомість фактично частина кута будинку у вісях 4-Е площею 0,08 м.кв. розташована на суміжній земельній ділянці площею 0,0516 га кадастровий номер :12:002:1144.

Посилався на те, що в червні 2021 року на підставі вказаного висновку він вчергове звернувся до Інспекції ДАБК ЧМР зі скаргою на дії відповідача, в якій просив серед іншого видати останньому припис на зупинення проведення будівельних робіт та усунення порушень.

У відповідь на вказану скаргу Інспекція ДАБК ЧМР листом від 21.07.2021 №Н-158/18-01/11 повідомила, що нею було проведено позапланову перевірку, за результатами якої встановлено, що ОСОБА_2 проводяться будівельні роботи з будівництва індивідуального будинку з відхиленням від будівельного паспорту №2306/19 від 20.12.2019 року у частині недотримання мінімально допустимої відстані від об`єкта земельної ділянки до межі земельної ділянки.

Стверджував, що на основі викладеного на ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, та видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт на об`єкті до приведення будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства України в сфері містобудівної діяльності.

При цьому, відповідач подав Інспекції ДАБК ЧМР заяву від 19.07.2021, в якій зобов`язався не продовжувати виконання будівельних робіт на будівництві індивідуального будинку по АДРЕСА_3 , однак жодних дій на усунення виявлених порушень відповідач не вчинив, у зв`язку з чим він неодноразово в усному та письмовому порядку звертався до ОСОБА_2 з метою врегулювання спірної ситуації.

Зазначав, що оскільки ОСОБА_2 не вчинив жодних дій для виконання припису Інспекції ДАБК ЧМР, він повторно звернувся до зазначеного органу із заявою, в якій просив вжити відповідних, на що листом від 30 вересня 2021 року №Н-225/18-01/11 Інспекція ДАБК ЧМР повідомила його, що за наслідками розгляду його звернень позаплановою перевіркою було встановлено факт зупинення виконання відповідачем будівельних робіт, а тому третя особа рекомендувала звернутись за захистом своїх прав до суду.

Стверджував, що станом на день подання позову відповідачем припис Інспекції ДАБК не виконаний, незавершений будівництвом житловий будинок відповідача досі незаконно знаходиться на його земельній ділянці, у зв`язку з чим він змушений захищати свої права у судовому порядку. Будівництво здійснюється відповідачем частково (на площі 0,08 м.2) на належній йому земельній ділянці площею 0,0516 га, тому такі обставини дають підстави стверджувати, що проведене відповідачем будівництво має ознаки самочинного у розумінні статі 376 ЦК України.

З посиланням на норми права просив суд усунути йому як позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0516 га за кадастровим номером :12:002:1144, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 у тридцятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити перебудову незвершеного будівництвом індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , з дотриманням будівельного паспорту № НОМЕР_2 , виданого 20 грудня 2019 року управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, а саме з дотриманням мінімально допустимої відстані від об`єкта будівництва до межі земельної ділянки площею 0,0516 га та кадастровим номером :12:002:1144, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 908 грн. судового збору, 10000 гривень витрат за проведення судової експертизи, 131,81 гривень витрат на отримання копії будівельного паспорту та витрати на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Бошелюк Юлія Миколаївна, подав апеляційну скаргу, в якій вважає таке рішення незаконними та необґрунтованим, ухваленим з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивач заявляючи вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою сам зазначив що будівництво здійснюється на площі 0,08 кв.м., що в розумінні ст.376 ЦК України не може бути істотним, оскільки згідно усталеної практики при вирішенні питання чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному окремому випадку зокрема, настільки збудована будівля за розміром відповідає площі, розміщенню та іншим умовам, передбачених проектом.

Посилається на те, що в матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява, зі змісту якої вбачається, що при будівництві житлового будинку чи інших будівель ОСОБА_1 не заперечував щодо розміщення по межі земельної ділянки, а також підтвердив той факт, що будівництво житлового будинку жодним чином не порушить його права та інтереси, однак суд першої інстанції на вказане не звернув уваги, формально дослідив докази по справи та не надав їм належної оцінки.

Вказує, що у порушення правил оцінки доказів, суд першої інстанції не звернув уваги, що саме по собі посилання представника позивача на порушення прав останнього неможливістю збудувати паркан по межі належної йому земельної ділянки та обслуговувати цю ділянку без підтвердження іншими доказами та зважаючи на надану згоду на таке будівництво не свідчить про порушення прав позивача.

Всупереч вимогам закону та усталеної у подібних правовідносинах судової практики, суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо можливості здійснення вказаної перебудови, тим більше у тридцятиденний строк без порушення цілісності основних конструктивних елементів незавершеного будівництвом житлового будинку та збереження його в належному технічному стані.

Зазначає, що в судовому засіданні експерт підтвердив, що не володіє спеціальними навичками та відповідною кваліфікацією щодо встановлення можливості здійснення спірної перебудови у строк, який просить позивач. Відсутність висновків відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, при цьому факт можливості та доцільності здійснення перебудови спірного об`єкта без його руйнування має довести особа, яка пред`явила позов про перебудову об`єкта.

Посилаючись на норми права просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.08.2022 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що невідповідність будівництва, яке проводиться апелянтом і порушення вказаним будівництвом прав і законних інтересів позивача підтверджується документами доданими до матеріалів справи та визнана апелянтом. Невідповідність технічній документації спірного будівництва є прямим та істотним для позивача порушенням його прав та законних інтересів.

Зазначає, що невідповідність вимогам будівельного паспорта полягає у недотриманні відстаней, що є порушенням проекту та будівельних норм, а оскільки одним із критеріїв при розробці будівельних норм було запобігання порушень власникам сусідніх земельних ділянок та будівель, то очевидним є , що порушення вказаних норм є прямим та істотним для позивача його прав та законних інтересів.

Крім того, апелянт сам визнав неправомірність будівництва та подав до інспекції ДАБК заяву в якій зобов`язався не продовжувати виконання будівельних робіт на будівництві індивідуального будинку, тому є очевидним той факт, що незавершене будівництво відповідає ознакам самочинного будівництва. Також апелянтом не оспорений виданий йому припис, а навпаки погодився із ним, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують законність проведеного відповідачем будівництва, приведення його до вимог чинного законодавства та державних будівельних норм.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки можливість перебудови доводиться саме з метою запобігання знесенню самочинного будівництва, то саме відповідач має довести можливість перебудови і довести свої наміри здійснити таку перебудову.

Вказує, що вимога позивача полягає у здійсненні перебудови у зміні місця розташування окремих елементів, а саме двох стін будівлі, що не є тотожним вимозі про перебудову всієї будівлі, яка фактично була б вимогою про знесення будівлі. У спорі який розглядається, заявлена вимога про здійснення перебудови, технічна можливість якої підтверджена експертом.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступе.

Згідно із частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам відповідає в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що незавершеним будівництвом, яке проводиться із недотриманням будівельних норм та правил, що підтверджено зокрема і висновком експерта порушуються права позивача, щодо можливості збудувати паркан по межі належної йому земельної ділянки, та обслуговувати належну йому земельну ділянку. Усунення зазначених порушень та невідповідностей без відповідної перебудови не можливе, тому заявлені вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що відповідають обставинам справи, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що

19 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. за №1923 від 19.04.2016 року, та відповідно до змісту якого ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0771 га, кадастровий номер :12:002:1075, що розташована по АДРЕСА_1 . Також, зі змісту вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що зазначена земельна ділянка від точки Б до точки В межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , що належить відповідачу ОСОБА_2 за кадастровим номером :12:002:0221 (а.с.10-11).

При цьому, у 2018 році відбувся поділ вказаної земельної ділянки за кадастровим номером :12:002:1075, що знаходилась у власності ОСОБА_1 на дві земельні ділянки за кадастровими номерами :12:002:1144 та :12:002:1145, що підтверджується наявними в матеріалах справи експлікаціями з кадастрових планів (а.с.13, 41).

Відповідно до змісту договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 жовтня 2018 року, укладеного між продавцем - ОСОБА_1 та покупцем - ОСОБА_2 , продавець передає у власність, а покупець приймає у власність, земельну ділянку площею 0,0255 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером 731013600:12:002:1145, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку; продавець одержав повністю від покупця грошові кошти у сумі 100414,00 грн., що являється ціною продажу зазначеної земельної ділянки (а.с.14).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - власником земельної ділянки площею 0,0255 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером 731013600:12:002:1145 являється ОСОБА_2 (а.с.12).

26.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю у м. Чернівці зі скаргою, відповідно до якої просив здійснити перевірку правомірності будівництва, яке ведеться на земельній ділянці за кадастровим номером 731013600:12:002:1145.

Відповідно до листа від 10.11.2020 №Н-277/18-01/11 Інспекція ДАБК ЧМР повідомила, що здійснити заходи державного архітектурно-будівельного контролю в порядку проведення перевірки вказаного будівництва інспекція не змогла у зв`язку із зупиненням дії постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553.

Також, у відповідь на адвокатський запит від 16.11.2021 року (а.с.22) Інспекція ДАБК ЧМР надала письмову відповідь, відповідно до якої 20 грудня 2019 року Управління містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради видало відповідачу будівельний паспорт за №2306/19 на будівництво індивідуального житлового будинку (а.с.23).

Згідно наявної в матеріалах справи копії будівельного паспорта від 20.12.2019 року Управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради були встановлені вимоги та обмеження щодо зазначеного будівництва, а саме: гранично допустима висота будівлі 7,5 м; мінімально допустимі відстані від об`єкта, який проектується до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови 3,0 м від проектованого житлового будинку до червоних ліній АДРЕСА_2 ; мінімально допустимі відстані від об`єкта, який проектується до існуючих будинків та споруд 8 м; тип огорожі - конструкції огорожі повинні забезпечувати інсоляцію власної та суміжних ділянок по бетонним чи металевим опорам висотою до 2,0 м; відстань від об`єкта, який проектується, до вулиць (доріг) 3,0 м від проектованого житлового будинку до АДРЕСА_2 по осі «А»; інженерне забезпечення об`єкта будівництва (у разі наявності технічних умов) водопостачання - від міських мереж, водовідведення в міську каналізацію, газопостачання, енергозабезпечення згідно технічних умов. Отримати технічні умови на інженерне забезпечення для зазначеного об`єкта містобудування (а.с.25-31).

08.02.2021 року та 07.06.2021 року ОСОБА_1 повторно звертався до Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю у м. Чернівці зі скаргами, відповідно до яких просив здійснити перевірку правомірності будівництва, яке ведеться на земельній ділянці за кадастровим номером 731013600:12:002:1145 та зафіксувати всі наявні порушення в передбаченому Законом порядку (а.с.32, 45).

Відповідно до Листа Інспекції ДАБК ЧМР від 21.07.2021 року №Н-158/18-01/11, судом встановлено, що інспекцією було проведено позапланову перевірку, за результатами якої встановлено, що ОСОБА_2 проводяться будівельні роботи з будівництва індивідуального будинку з відхиленням від будівельного паспорту №2306/19 від 20.12.2019 у частині недотримання мінімально допустимої відстані від об`єкта земельної ділянки до межі земельної ділянки.

Актом Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради від 19.07.2021 року було виявлено порушення ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», а саме: встановлено, що ОСОБА_2 проводяться будівельні роботи з будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з відхиленням від будівельного паспорта №2306/19, виданого управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради 20.12.2019 року, а саме: не дотримано мінімально допустимої відстані від об`єкта будівництва до межі земельної ділянки (а.с.48-60).

Відповідно до припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 19.07.2021 року з метою усунення виявлених порушень Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради вимагала від відповідача ОСОБА_2 негайно припинити будівельні роботи з будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 до приведення будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства України у сфері містобудівної діяльності (а.с.61).

Згідно з постановою №15/48/18-01/12 від 19.07.2021 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з тим, що будівельні роботи з будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , проведені з відхиленням від будівельного паспорта №2306/19, виданого управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради 20.12.2019 року, а саме: не дотримано мінімально допустимої відстані від об`єкта будівництва до межі земельної ділянки. Вказаним ОСОБА_2 порушив ч.1 ст.9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.96 КУпАП (а.с.62-63).

Відповідно до висновку експерта №79/04-21 судової будівельно-технічної експертизи від 30 квітня 2021 року, встановлено, що фактичне розташування незавершеного будівництвом житлового будинку на земельній ділянці площею 0,0255 га кадастровий номер :12:002:1145, що розташована по АДРЕСА_1 до межі суміжної земельної ділянки площею 0,0516 га кадастровий номер :12:002:1144 не відповідає вимогам проектно-технічної документації на будівництво та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Невідповідність полягає в тому, що при фактичному розташуванні незавершеного будівництвом житлового будинку на земельній ділянці площею 0,0255 га кадастровий номер :12:002:1145, що розташована в АДРЕСА_1 допущені порушення пункту 6.1.41 Державних будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019 в частині фактичних відстаней, а саме: зменшення мінімально допустимої нормованої відстані від межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 до кута будинку у вісях 4-А на 0,28 м; зменшення мінімально допустимої нормованої відстані від межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 до стіни будинку з правого бокового фасаду по осі 4 на 0,48 м; частина кута будинку у вісях 4-Е площею 0,08 м.кв. розташована на суміжній земельній ділянці площею 0,0516 га кадастровий номер :12:002:1144; зменшення мінімально допустимої нормованої відстані від межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 до кута будинку у вісях 3-Ж на 0,52 м; зменшення мінімально допустимої нормованої відстані від межі суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 до кута будинку у вісях 2-И на 0,72 м.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Вказаний висновок повністю узгоджується із висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 233/3516/18-ц (провадження № 61-4805св20).

Предметом позову у цій справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання здійснити перебудову об`єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що незавершеним об`єктом будівництва, яке будується із порушення пункту 6.1.41 Державних будівельних норм ДБН Б2.2.-12:2019 в частині фактичних відстаней до земельної ділянки позивача, що підтверджено доказами, які містяться в матеріалах справи, свідчить про порушення права користування частиною, належної ОСОБА_1 , земельної ділянки, як власнику даної земельної ділянки.

Згідно із частиною першою, другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вказані норми кореспондуються з положеннями частини першої статті 153 Земельного кодексу України, якою обумовлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції апелянт посилається на те, що об`єкт незавершеного будівництва здійснюється на площі лише 0,08 кв.м. належної позивачу земельної ділянки, що в розумінні статті 376 ЦК України не може бути істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб.

На спростування вказаних доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, наступне.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою, другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно п.г ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано зокрема висновок №79/04-21 судової будівельно-технічної експертизи від 30 квітня 2021 року, яким встановлено, що фактичне розташування незавершеного будівництвом житлового будинку ОСОБА_2 , на земельній ділянці площею 0,0255 га кадастровий номер :12:002:1145, що розташована по АДРЕСА_1 до межі суміжної земельної ділянки площею 0,0516 га кадастровий номер :12:002:1144 не відповідає вимогам проектно-технічної документації на будівництво та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва.

Вказане будівництво здійснюється із невідповідністю технічній документації та вимогам будівельного паспорта, щодо недотримання відстаней від проектованого житлового будинку до межі суміжної земельної ділянки, а одним із критеріїв при розробці будівельних норм було запобігання порушень власникам сусідніх земельних ділянок та будівель, тому очевидним є той факт, що порушення апелянтом вказаних норм є прямим та істотним для позивача порушенням його прав та законних інтересів на користування його земельною ділянкою.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення та видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт на об`єкті до приведення будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства України в сфері містобудівної діяльності.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Тобто, у даному конкретному випадку, з урахуванням усіх наданих позивачем доказів, на підтвердження своїх вимог, вбачається наявність перешкод у користуванні ОСОБА_1 належною йому земельною ділянкою за кадастровим номером :12:002:1144, здійснюваним ОСОБА_2 будівництвом житлового будинку, яке частково на площі 0,08 кв.м. будується на належній позивачу земельній ділянці. При здійсненні будівництва власник зобов`язаний дотримуватися норм та правил, встановлених законодавством України.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у матеріалах справи нотаріально засвідченої заяви, відповідно до якої ОСОБА_1 не заперечує щодо розміщення будівництва по межі земельної ділянки (а.с.94), судом відхиляються, оскільки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №79/04-21 від 30 квітня 2021 року, вбачається, що частина кута спірного будинку у вісях 4-Е площею 0,08 м.кв. розташована на суміжній земельній ділянці площею 0,0516 га кадастровий номер :12:002:1144, яка знаходиться у власності позивача ОСОБА_1 , на що останній свій дозвіл згідно вказаної заяви не надавав.

При цьому, згідно вказаного висновку експерта усунення зазначених порушень та невідповідностей без відповідної перебудови не можливе.

Колегія суддів вважає висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 30.04.2021 №79/04-21 належним та допустимим доказом у даній справі. Проведена експертом, який володіє спеціальними знаннями у даній галузі, попередженого про кримінальну відповідальність відповідно до ст. ст. 384, 385 КК України.

Також, апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо можливості здійснення вказаної перебудови без порушення цілісності основних конструктивних елементів незавершеного будівництвом житлового будинку та збереження його в належному технічному стані.

Колегія суддів зазначає, що протоколом про адміністративне правопорушення та приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 19.07.2021 року встановлено, що ОСОБА_2 проводяться будівельні роботи із будівництва індивідуального житлового будинку з відхиленням від будівельного паспорта №2306/19, виданого управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради 20.12.2019 року, а саме: не дотримано мінімально допустимої відстані від об`єкта будівництва до межі земельної ділянки, що є порушенням вимог ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Такі доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки апелянту слід здійснити перебудову незавершеного об`єкту будівництва житлового будинку у відповідності із вимогами проектно-технічної документації, будівельного паспорту та з дотриманням Державних будівельних норм та з дотриманням Закону України «Про архітектурну діяльність».

Крім того, оскільки можливість перебудови доводиться саме з метою запобігання знесення будівництва, то саме відповідач має довести можливість перебудови і довести свої наміри здійснити таку перебудову з метою приведення у відповідність до чинних будівельних норм та з метою усунення прав позивача.

На спростування інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції повно та всебічно встановлено обставини справи, досліджено та надано правову оцінку всім наданим сторонами доказам, та за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, разом із відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції надано Договір № 21-02-21 про надання правничої допомоги від 22.10.2020 року, ордер про надання правничої допомоги та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Жодних клопотань чи заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Із розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і планує понести в апеляційній інстанції зазначено, що на ознайомлення із апеляційною скаргою витрачено 0,5 години на підготовку відзиву на апеляційну скаргу 3 години участь у судових засіданнях 2 години. Вартість однієї години надання правової допомоги становить 1500 гривень.

Проаналізувавши розрахунок витрат колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення таких вимог, оскільки в суді апеляційної інстанції відбулося одне судове засідання, тривалістю не більше однієї години, тому слід зменшити суму судових витрат на правничу допомогу на різницю вартості однієї години роботи адвоката (8250 1500 ) до суми 6750 гривень, яка у зв`язку із залишенням без задоволення апеляційної скарги підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Бошелюк Юлія Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 6750 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 20 жовтня 2022 року

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак