Номер провадження 2/243/1482/2022
Номер справи 243/2940/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» листопада 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого - судді Хаустової Т.А.,
за участю: секретаря судового засідання Корчма О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката БУРДУЖОЇ Анни Валеріївни до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Донецької дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання незаконним Наказу № 2175/к від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку та зобов`язати нарахувати і виплатити середній заробіток, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Бурдужа А.В., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги, серія АН № 1077266 від 12 вересня 2022 року, звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Донецької дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання незаконним Наказу № 2175/к від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку та зобов`язати нарахувати і виплатити середній заробіток, яку обґрунтувала тим, що ОСОБА_2 офіційно працює в Донецькій дирекції АТ «Укрпошта», яке розташована в м. Курахове Донецької області. З 11 січня 2022 року по теперішній час ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 . Проте, що заробітна плата ОСОБА_2 не нараховується, вона дізналась коли на її картковий рахунок з заробітної плати з липня 2022 року перестали надходити кошти. Копію наказу про припинення виплат по заробітній платі, ОСОБА_2 не отримувала.
На Запит адвоката, направлений до АТ «Укрпошта», з метою з`ясування причини припинення виплати заробітної плати ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Донецької дирекції, надало відповідь на пункт 1 Запиту, в якому зазначено, що з 11 січня 2022 року по 18 липня 2022 року ОСОБА_2 отримувала виплати у вигляді середнього заробітку, який обчислювався за два календарних місяці роботи, що передують місяцю, у якому працівника було мобілізовано (абз. 3 п. 2 Порядку № 100). Таким чином, ОСОБА_2 був нарахований та виплачений середній заробіток у травні 2022 року - 8921,39 грн., у червні 2022 року - 9346,22 грн. Середньоденний заробіток ОСОБА_2 складає - 424,83 грн.
На виконання п. 2 адвокатського Запиту АТ «Укрпошта» надала належним чином засвідчену копію Наказу №2175/к від 19 липня 2022 року та додаток №1 до цього наказу, та повідомило, що вказані документи було направлено рекомендованим листом на ім`я ОСОБА_2 до ВПЗ м. Курахове згідно її заяв від 13 серпня 2022 року (поштове відправлення ШКІ № 754). Проте, з зазначеним твердженням вона не згодна, оскільки копію Наказу №2175/к від 19 липня 2022 року ОСОБА_2 не отримувала. Відповідач не надав підтвердження, що направив рекомендований лист з описом повідомлення, що містить копію Наказу про зупинення нарахування середнього заробітку №2175/к від 19 липня 2022 року.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 року 2352-IХ (далі Закон - №2352) внесені зміни до частини 3 ст.119 КЗпП, які передбачають виключення норми щодо збереження роботодавцем середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення.
Урядом прийнято Постанову від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану. Пунктом 1 вказаної Постанови передбачається установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
Відповідно до роз`яснень Міністерства економіки України щодо застосування положень Закону №2352, з метою уникнення дискримінаційних підходів відносно працівників, які будуть прийняті (призвані) на військову службу після дня набрання чинності Законом, збереження роботодавцем заробітної плати за працівниками, які були прийнятті (призвані) на військову службу до дня набрання чинності Законом, на думку Міністерства, слід припинити.
Враховуючи вищевикладене, на виконання положень Закону №2352, AT «Укрпошта» було видано Наказ № 2175/к від 19 липня 2022 року про призупинення нарахування середнього заробітку ОСОБА_2 .
Вважає, що оскільки зміни до ч.3 ст. 119 КЗпП України були внесені з 19 липня 2022 року та вилучено словосполучення « і середній заробіток» з 19 липня 2022 року, а ОСОБА_2 підписала контракт до набрання цією нормою законної сили, тому вважає, що Наказ № 2175/к відповідача від 19 липня 2022 року щодо припинення виплати середнього заробітку військовослужбовцям на час дії особливого періоду є незаконним, оскільки Закон не має зворотної дії в часі, бо прийняттям більш пізнього закону погіршує становище ОСОБА_2 та цей закон поширює свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чинності.
Також зазначає, що копію Наказу №2175/к від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку, позивачу для ознайомлення вручено не було. Зі змістом оспорюваного Наказу, позивач ознайомилась 27 вересня 2022 року, коли відповідач надіслав його на електронну пошту адвоката. Тому вважає, що строки звернення до суду з даним позовом нею не пропущено.
Також зазначає, що Наказ 2175/к від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку, не містить прізвища позивача про зупинення нарахування їй середнього заробітку, а лише містить посилання на додаток, з яким позивач також станом до 27 вересня 2022 року не ознайомлена.
Просить суд скасувати Наказ 2175/к про зупинення нарахування середнього заробітку від 19 липня 2022 року та зобов`язати Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі філії Донецька дирекція АТ «Укрпошта» нарахувати і виплатити середній заробіток ОСОБА_2 починаючи з 19 липня 2022 року з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.
Позивач ОСОБА_2 14 листопада 2022 року направила до суду Заяву, в якій просила суд провести судове засідання 17 листопада 2022 року без її участі, оскільки вона знаходиться на військовій службі в Зоні бойових дій.
Представник позивача адвокат Бурдужа А.В., яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги доручення органу ( установи) уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №2 від 12 вересня 2022 року, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 4832, Ордеру серія АН № 1077266 15 листопада 2022 року звернулася до суду з Заявою про розгляд справи 17 листопада 2022 року о 08 годині без участі представника позивача та позивача.
Представники відповідача Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Донецької дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» - Пахомова П.А., яка діє на підставі Довіреності від 16 листопада 2021 року № 161121-03Р-121 та ОСОБА_3 , який діє на підставі Довіреності від 16 листопада 2021 року №161121-01Р-121, до суду надали Відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що На підставі особистої заяви, Наказом (розпорядженням) Донецької дирекції АТ «Укрпошта» №3402/к від 01 жовтня 2021 року ОСОБА_2 з 01 жовтня 2021 року було переведено на посаду начальника пересувного відділення поштового зв`язку №25.
11 січня 2022 року ОСОБА_2 уклала контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу у Військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим АТ «Укрпошта» було видано Наказ (розпорядження) від 13 січня 2022 року № 85/к про увільнення від роботи зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на час дії контракту, тобто на 3 роки. Підставою для видачі вказаного наказу було повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 №26 від 11 січня 2022 року та копія Контракту від 11 січня 2022 року. Відповідно до умов укладеного контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу від 11 січня 2022 року Міністерство оборони України, зобов`язується, поміж іншого, забезпечувати виплату грошового забезпечення з урахуванням надбавок за вислугу років, інших соціальних виплат (тощо).
У зв`язку з набранням чинності 19 липня 2022 року змін до ч.3 ст. 119 КЗпП України, Наказом (розпорядженням) Донецької дирекції АТ «Укрпошта» від 19 липня 2022 № 2175-к зупинено нарахування середнього заробітку працівникам, зазначеним у додатку до наказу (всього 24 особи) на період проходження ними військової служби. Позивач зазначена у додатку за № 24.
Згідно з частиною 3 статті 119 КЗпП України, у редакції Закону України від 20 травня 2014 року № 1275-VII, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову.
19 липня 2022 року набрав чинності Закон України №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (законопроект №7251).
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (зі змінами, внесеними Законом № 2352-IX від 01.07.2022) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.
Так, Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який 19 липня 2022 року набрав чинності, внесено зміни до статті 119 Кодексу законів про працю України в частині виключення норми щодо збереження роботодавцем середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення.
Так, відповідно до п.17 Закону №2352 внесено зміни до частини 3 статті 119 КЗпП, а саме: слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».
При цьому державою мобілізованим працівникам забезпечено виплату грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168.
Пунктом 1 вказаної постанови передбачається установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Таким чином, держава взяла на себе обов`язок з виплати щомісячного забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил та мобілізованим працівникам (зокрема, тим, що перебувають на військовій службі за контрактом) та при цьому з 19 липня 2022 року зняла цей обов`язок з роботодавців, які в умовах війни та воєнного стану мають обмежені фінансові можливості.
Оскільки закон не має зворотної дії в часі, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку зберігається включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом.
Водночас, зазначені зміни не обмежують права суб`єктів господарювання приватної форми власності зберігати такі виплати і після набуття чинності цим Законом. Тобто якщо роботодавець бажає і має можливість виплачувати середній заробіток, то він вправі це продовжувати робити.
Відповідно до роз`яснень Міністерства економіки України щодо застосування положень Закону №2352, викладених в листі від 26.07.2022 р. № 4711-06/52362-09, з метою уникнення дискримінаційних підходів відносно працівників, які будуть прийняті (призвані) на військову службу після дня набрання чинності Законом, збереження роботодавцем заробітної плати за працівниками, які були прийнятті (призвані) на військову службу до дня набрання чинності Законом, на думку Міністерства, слід припинити.
Разом з тим, відповідно до статті 9-1 КЗпП підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.
Враховуючи, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2352 не визначено особливостей застосування норми частини третьої статті 119 КЗпП, то з дня набрання чинності вказаного Закону за працівниками, призваними (прийнятими) до дня набрання чинності Законом №2352 на військову службу, слід зберігати лише місце роботи (посаду).
Враховуючи викладене, з моменту набрання чинності Законом №2352, на думку Мінекономіки, яку також підтримує Відповідач, не вбачається правових підстав для продовження виплати роботодавцем середньої заробітної плати працівникам, які були прийнятті (призвані) на військову службу до 19.07.2022 року.
Щодо твердження Позивача стосовно дії в часі норми права про незастосування ч. 3 ст. 119 КЗпП України до трудових відносин, які виникли до внесення змін до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, тобто до 19.07.2022 року
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 N 2352-IX не містить вимог, що вказані зміни у законодавстві стосуються осіб, які призвані на військову службу вже після набрання чинності таких змін.
Позивач, посилаючись на незворотність дії закону в часі, помилково стверджує, що положення нового законодавчого акту не повинно поширюватися на трудові відносини, які виникли з АТ «Укрпошта».
Отже, норма закону ч. 3 ст. 119 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ поширюється на правовідносини в даному випадку, які виникли до набрання чинності нормою, так і після цього.
Так, відповідно до змін, внесених до ч. 3 ст. 119 КЗпП Законом № 2352 з 19 липня 2022 року, Відповідачем за військовослужбовцями за контрактом зберігається робоче місце та посада, проте середній заробіток не зберігається та не виплачується.
Відповідно до вищезазначеного, АТ «Укрпошта» застосовано зміни, внесені до ст.119 КЗпП, у відповідності до норм ст.58 Конституції та згідно п.3 ст. 5 ЦК України, а саме з дня, коли Закон №2352 набрав чинності з 19 липня 2022 року і тільки до тих прав і обов`язків щодо нарахування і виплати заробітної плати, що виникли після набрання законом чинності 19 липня 2022 року. При цьому Відповідачем не було скасовано накази про нарахування середнього заробітку мобілізованим працівникам, які були видані до набрання чинності Законом №2352, яким внесено зміни до ч.3 ст.119 КЗпП.
Виходячи з зазначеного, норма ч.3 ст. 119 КЗпП України у частині збереження середнього заробітку втратила чинність, відтак Відповідачем не порушено норми ст. 58 Конституції України та ЦК України щодо незворотності дії закону в часі, тому нарахування та виплати середнього заробітку з 19 липня 2022 року Товариством припинено правомірно у повній відповідності до Закону.
Також представник Позивача у поданій позовній заяві стверджує, що Позивач дізналась про припинення нарахування їй середнього заробітку Відповідачем тільки 27 вересня 2022 року, коли Відповідачем було надано відповідь на адвокатський запит. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 було повідомлено про внесені законодавчі зміни та направлено копію Наказу №2175/к від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку мобілізованим працівникам та витяг з додатку до вказаного наказу. Вказаний лист було отримано ОСОБА_2 особисто 03 вересня 2022 року, що підтверджується роздруківкою щодо руху поштового відправлення (ШКІ 754) та поясненнями начальника відділення поштового зв`язку.
Отже, Позивач до 27 вересня 2022 року була обізнана про припинення нарахування їй середньої заробітної плати Відповідачем та була ознайомлена зі змістом оскаржуваного наказу.
Щодо незазначення прізвища позивача у Наказі, то зазначають, що у додатку до вказаного наказу, що є його невід`ємною частиною, визначено перелік працівників (всього 24 особи) яким зупиняється нарахування середнього заробітку на період проходження ними військової служби. Позивач зазначений у додатку за № 24.
З огляду на те, що оскаржуваний наказ стосується не лише Позивача, а й інших осіб (працівників), скасування останнього в цілому неможливе, оскільки, зміст наказу регулює відносини, що виникли з іншими фізичними особами (працівниками), які не оспорюють зміст вказаного наказу, відтак обраний спосіб захисту не відповідає положенням ЦПК України.
Вважають, що відповідачем забезпечено виконання всіх вимог трудового законодавства та в діях Відповідача відсутні ознаки порушення чинних вимог законодавства про працю, тому вважають Наказ (розпорядження) АТ «Укрпошта» №2175-к про зупинення нарахування середнього заробітку від 19 липня 2022 року законним та обґрунтованим та просять суд відмовити у задоволення вимог позивача в повному обсязі.
Представник позивача адвокат Бурдужа А.В., яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги доручення органу ( установи) уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №2 від 12 вересня 2022 року, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 4832, Ордеру серія АН № 1077266 15 листопада 2022 року направила до суду Відповідь на Відзив, в якій вказала, що « Відповідач не заперечує, що АТ «Укрпошта» було видано Наказ № 2175/к від 19 липня 2022 року на підставі якого призупинено нарахування середнього заробітку ОСОБА_2 . Станом на сьогодні заробітну плату позивач з дати видання наказу не отримує, вона не нараховується. Крім того, позивач вважає свої дії законними.
Таким чином, відповідач не заперечує, зазначаючи в Відзиві на позовну заяву, на підставі вище зазначеного наказу збереження роботодавцем заробітної плати за ОСОБА_2 , яка уклала контракт про проходження військової служби, було припинено в силу прямої норми чинного Кодексу законів про працю України.
Проте, наполягаємо, що відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України, який діяв до підписання контракту ОСОБА_2 «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб- підприємців, у яких вони працювали на час призову».
З 19 липня 2022 року були внесені зміни до ч.3 статті 119 КЗпП України та вилучено « і середній заробіток» - з 19 липня 2022 року. Проте, ОСОБА_2 підписала контракт до набрання цією нормою законної сили.
Копію Наказу про зупинення нарахування середнього заробітку від 19 липня 2022 року позивачу для ознайомлення вручено не було. Підтвердження, що саме копію наказу, додатки до нього позивач отримала, Відповідач так і не надав до суду. А твердження про направлення листа про який Відповідач зазначає в Відзиві на позовну заяву, не свідчить, що він був отриманий позивачем та ніяк не підтверджує направлення листом спірного наказу з додатками ( до суду не наданий опис про Поштове відправлення з наявності наказу з додатками). Крім того, позивачу не було жодного повідомлення про припинення нарахування заробітної плати за основним місцем роботи. Зі змістом оспорюваного наказу позивач не ознайомлена. Наполягаємо, що ознайомилась позивач з наказом 27 вересня 2022 року, коли не електронну пошту адвоката, на адвокатський запит разом з листом, як додаток до листа АТ «Укрпошта» нарешті його надіслала.
Стосовно самого Наказу від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку, він не містить прізвища позивача про зупинення нарахування їй середнього заробітку, а лише містить посилання на додаток, з яким позивач також станом до 27 вересня 2022 року не ознайомлена. Вона лише догадувалась про зупинення нарахування, але це не може визначатись як « з моменту дізнання про порушення трудового законодавства чи могла дізнатись».
Відповідач в відзиві на позовну заяву зазначає, що оскаржуваний наказ стосується не лише Позивача ( в наказі взагалі відсутнє жодне прізвище), а й інших осіб ( працівників), скасування останнього в цілому неможливе, адже зміст наказу регулює інші відносини, що виникли з іншими фізичними особами, які не оспорюють зміст вказаного наказу.
Проте, звертаю увагу суду, що Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18 червня 2015 року № 1000/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 73627181, а саме в пп. 7, п.10 « особливості підготовки та оформлення розпорядчих документів» визначено, що у розпорядчих документах з кадрових питань ( особового складу) розпорядча частина починається, як правило, з дієслова у формі інфінітива: «Прийняти», «Призначити», «Перевести», «Звільнити», «Відрядити», «Надати», «Оголосити» тощо. Далі зазначаються великими літерами прізвище працівника, на якого поширюється дія розпорядчого документа, і малими його ім`я та по батькові.
Формулювання пунктів повинні бути чіткими, конкретними, відповідати нормам Кодексу законів про працю України (КЗпП) або іншим правовим актам.
У разі призначення або звільнення працівника зазначаються повна дата ( число, місяць, рік) фактичного виходу працівника на роботу ( припинення трудових відносин), розміри його посадового окладу відповідно до штатного розпису, надбавок та доплат.
У кожному пункті розпорядчого документа з кадрових питань ( особового складу) зазначається підстава щодо його видання ( заява працівника, контракт, доповідна записка, рішення атестаційної комісії тощо).
Розпорядчі документи з кадрових питань ( особового складу) оформлюють у вигляді індивідуальних ( стосуються одного працівника) і зведених ( стосуються кількох працівників). З огляду на наступне, наказ, що оспорюється є зведеним.
У зведених розпорядчих документах до розпорядчої частини включаються пункти, що містять інформацію, у такій послідовності: прийняття на роботу ( службу), переведення, звільнення.
У межах цих пунктів підпунктами зазначають прізвище працівників за алфавітом. Проте, в наказі, що оспорюється взагалі відсутні прізвища.
При цьому до одного зведеного розпорядчого документа не можуть включатися пункти з інформацією, яка згідно із законодавством має різні строки зберігання.
В тексті оспорюваного наказу взагалі не зазначено прізвище позивача, а також в самому тексті Наказу № 2175/к від 19 липня 2022 року не зазначено, що до нього додається додаток, а отже не зрозуміло кого з працівників він стосується. Отже наказ виданий з порушенням, вважається незаконним, а отже таким, що підлягає скасуванню.
Враховуючи той факт, що відповідач саме на підставі цього наказу призупинив нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_2 та вважає її виплату безпідставною, вважаю, що є спір в цій частині, а тому з метою захисту соціальних прав позивача, визначених ст. 43 Конституції України, просимо суд не лише скасувати наказ, а й зобов`язати нарахувати та виплатити заробітну плату.
Враховуючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.
Таким чином вважаю, що відповідь на відзив подано вчасно.
Просить суд. Прийняти відповідь на відзив та долучити її до матеріалів справи.
Визнати незаконним Наказ №2175/к від 19 липня 2022 року Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Донецька дирекція АТ «Укрпошта» про зупинення нарахування середнього заробітку ОСОБА_2 з 19 липня 2022 року, скасувати його.
Зобов`язати Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі філії Донецька дирекція АТ «Укрпошта» нарахувати і виплатити середній заробіток ОСОБА_2 , починаючи з 19 липня 2022 року з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100».
Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що вимоги представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Бурдужої Анни Валеріївни до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Донецької дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання незаконним Наказу № 2175/к від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку та зобов`язати нарахувати і виплатити середній заробіток, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом пріоритетним є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 9901/929/18 та від 14 січня 2021 року у справі № 9901/584/19).

Зважаючи на викладене, суд зазначає про релевантність до спірних правовідносин приписів трудового законодавства з огляду на їх субсидіарний характер.

В судовому засіданні встановлено, визнано та підтверджено представниками відповідача ту обставину, що на підставі особистої заяви, Наказом (розпорядженням) Донецької дирекції АТ «Укрпошта» №3402/к від 01 жовтня 2021 року ОСОБА_2 з 01 жовтня 2021 року було переведено на посаду начальника пересувного відділення поштового зв`язку №25.
З 11 січня 2022 року ОСОБА_2 було призвано на військову службу за контрактом до Військової частини НОМЕР_1 , в зв`язку з чим на підприємстві Донецька дирекція АТ «Укрпошта» було видано Наказ від 13 січня 2022 року № 85/к про увільнення від роботи зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на час дії контракту, тобто на 3 роки.
Наказом від 19 липня 2022 року № 2175/к Донецькою дирекцією АТ «Укрпошта» зупинено нарахування середнього заробітку робітникам, зазначеним в Додатку до цього наказу, на період проходження військової служби. В Додатку за № 24 зазначений позивач ОСОБА_2 , вказана обставина позивачем та її представником у належний спосіб не спростована.
За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Спірні правовідносини сторін виникли з приводу нарахування та виплати позивачу, як військовослужбовцю за контрактом, середнього заробітку, як гарантії згідно ст.119 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Статтею 2 Закону України № 2232- XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку ( за контрактом) або за призовом.
Глава VII Закону України № 2232-XII врегульовує особливості призову під час мобілізації. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та ( або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3,4 статті 119 Кодексу законів про працю України.
Згідно з частиною 3 статті 119 КЗпП України, у редакції Закону України від 20 травня 2014 року № 1275-VII, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відтак, компенсація з бюджету середнього заробітку на підприємстві ( в установі/ організації), де працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється по 18 липня 2022 року включно, тобто до набрання чинності Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
19 липня 2022 року набрав чинності Закон України №2352-ІХ«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»(законопроект №7251).
Чинна редакція ч. 3 ст. 119 КЗпП України: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада(«і середній заробіток» вилучено з 19.07.2022 року )на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову».
Оскільки закон не має зворотної дії в часі, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку зберігається включно до дня, що передує дню набрання чинності цим Законом. Водночас, зазначені зміни не обмежують права суб`єктів господарювання приватної форми власності зберігати такі виплати і після набуття чинності цим Законом. Тобто якщо роботодавець бажає і має можливість виплачувати середній заробіток, то він вправі це продовжувати робити.
Сторони не заперечують того факту, що середній заробіток ОСОБА_2 до 18.07.2022 року включно нарахований та виплачений відповідачем в повному обсязі.
Суд не погоджується з позицією позивача стосовно дії в часі норми права про незастосування ч. 3 ст. 119 КЗпП України до трудових відносин, які виникли до внесення змін до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, тобто до 19.07.2022 року.
Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 р. № 1-рп/99 зазначає, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У рішенні від 03жовтня 1997 р. № 4-зп Конституційний Суд України зазначає, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (абзаци перший-другий пункту 4 мотивувальної частини) Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки) від 05.04.2001№ 3-рп/2001).
У абзацах четвертому, п`ятому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Перший сенат) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII зі змінами від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019,Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Конституції України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.
Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.
Крім того, у Рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі про страхові виплати Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим, які здійснюються і відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (в нашому випадку середній заробіток зберігається роботодавцем за рахунок його коштів), встановлюються державою з урахуванням його фінансових можливостей.
Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22).
Міжнародний пакт про економічні,соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі « Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.
У рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2018 р. № № 5-р/2018 зазначається, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права» (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).
При цьому, Урядом прийнято Постанову від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Пунктом 1 вказаної постанови передбачається установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
З урахуванням викладеного, а також з метою уникнення дискримінаційних підходів відносно працівників, які будуть прийняті (призвані) на військову службу після дня набрання чинності Законом роботодавець вправі припинити збереження заробітної плати за працівниками, які були прийнятті (призвані) на військову службу до дня набрання чинності Законом.
Стосовно посилання позивача на те, що вказані зміни у законодавстві стосуються осіб, які призвані на військову службу вже після набрання чинності таких змін, суд також зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352- IX не містить таких вимог, з огляду на вказане, суд вважає посилання позивача у цій частині необґрунтованим.
Також позивач просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ Донецької дирекції АТ «Укрпошта» № 2175/к від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку з тих підстав, що в даному наказі в цілому вказано про зупинення нарахування середнього заробітку без зазначення прізвища позивача, однак суд не може прийняти такі посилання представника позивача до уваги, оскільки даний Наказ містить Додаток, який є невід`ємною частиною Наказу Донецької дирекції АТ «Укрпошта» № 2175/к від 19 липня 2022 року, та в якому зазначено перелік працівників (всього 24 особи) яким зупиняється нарахування середнього заробітку на період проходження ними військової служби. Позивач ОСОБА_2 зазначена у додатку за № 24.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Так, відповідно до частини 2, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
При вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної зокрема, у Постанові від 23 липня 2018 року справа №760/8892/17 .
Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 09 грудня 2015 року по справі № 6-849цс15, де висловив наступну правову позицію, що з урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. (Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ у справі № 6-84цс14).
З огляду на те, що оскаржуваний наказ стосується не лише Позивача, а й інших осіб (працівників), скасування останнього в цілому неможливе, оскільки, зміст наказу регулює відносини, що виникли з іншими фізичними особами (працівниками), які не оспорюють зміст вказаного наказу, відтак обраний спосіб захисту не відповідає положенням ЦПК України.
Відносно посилання Позивача на те, що оскаржуваний наказ звужує її права і свободи та об`активно призводить до погіршення становища, суд зазначає таке.
Відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України, яе єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX був прийнятий Верховною Радою України відповідно до конституційних повноважень.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Конституційний суд України у п.2.3 Рішення від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 сформулював юридичну позицію, відповідно до якої: «На думку Конституційного Суду України, держава, виходячи з існуючих фінансово економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю».
У пункті 3 вказаного Рішення зазначено, що Верховна Рада України, виходячи з існуючих фінансово економічних можливостей держави, та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.
На цей час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX є чинним та обов`язковим до виконання.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач, видаючи Наказ № 2175/к від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку позивачу ОСОБА_2 на період проходження нею військової служби, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, тому суд вважає за необхідне у задоволенні вимог представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Бурдужої А.В. до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Донецької дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання незаконним Наказу № 2175/к від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку та зобов`язати нарахувати і виплатити середній заробіток, відмовити в повному обсязі у зв`язку з відсутністю підстав.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, оскільки позивача ОСОБА_2 при зверненні до суду з даними позовом звільнено від сплати судового збору , а у задоволенні її позовних вимог відмовлено, то витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 44, 119 КЗпП України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постановою від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 - адвоката БУРДУЖОЇ Анни Валеріївни до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Донецької дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання незаконним Наказу № 2175/к від 19 липня 2022 року про зупинення нарахування середнього заробітку та зобов`язати нарахувати і виплатити середній заробіток - відмовити.
Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 17 листопада 2022 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Т.А. Хаустова