Справа № 155/231/22 Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т.
Провадження № 22-ц/802/960/22 Категорія: 36 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, головний державний виконавець Горохівського відділу державної виконавчої служи у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грушецька Світлана Борисівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 17 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в лютому 2022 року звернувся в суд з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 січня 2022 року відкрито виконавче провадження ВП №68410580 на виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 06 серпня 2019 року. Відповідно до виконавчого напису приватний нотаріус пропонує звернути стягнення на його нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке на підставі договору іпотеки посвідченого 17 липня 2007 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Павлюк І.І. передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги банку, шляхом перерахування коштів на рахунок АТ КБ «Приватбанк» в розмірі: заборгованість за кредитом 12883,90 долари США, заборгованість за відсотками 17839,77 доларів США, комісія 2928,59 доларів США, пеня 52800,15 доларів США, що всього становить 86452,41 долари США, що за курсом НБУ станом на 19 червня 2019 року становить 2281343,11 грн. Строк, за який провадиться стягнення - 11 років 11 місяців 2 дні, а саме з 17 липня 2007 року по 19 червня 2019 року. Виконавчий напис не містить підстав виникнення основного зобов`язання, що забезпечується іпотекою. Основне зобов`язання виникло на підставі кредитного договору №VO21G204751542 від 17 липня 2007 року, однак рішенням Локачинського районного суду від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №VO21G104751542 від 17 липня 2007 року відмовлено. Ухвалою Верховного суду України від 13 квітня 2016 року рішення апеляційного суду залишено без змін. Виконавчий напис вчинено нотаріусом на виконання зобов`язання, що виникло за 11 років до вчинення виконавчого напису та за вимогами по якому давно спливли строки позовної давності, що встановлено рішенням суду, та суперечить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 06 серпня 2019 року зареєстрований в реєстрі №2345 на виконання договору іпотеки р.№1112 від 17 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлюк І.І., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 6 002,40 грн, в тому числі 1 002,40 грн за сплату судового збору та 5 000 грн, що підлягають сплаті за правову допомогу.

Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 17 травня 2022 року позов задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 06 серпня 2019 року, зареєстрований в реєстрі №2345 щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 та на підставі договору іпотеки, посвідченого 17 липня 2007 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Павлюк І.І. за реєстровим №1112, передана в іпотеку АТ КБ «Приватбанк». Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 2 000 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 30 серпня 2022 року відповідачу ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення від 17 травня 2022 року у цій цивільній справі.

Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Вважає, що рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній частині рішення не відповідають обставинам справи. Скарга мотивована тим, що питання стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат розглянуто без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 27 червня 2018 року у справі № 926/1216/16, від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18, від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 19 листопада 2020 року зі справи №734/2313/17 щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що той обсяг проведеної роботи адвокатом, а саме кількості судових засідань, їх тривалість, складність справи, складення процесуальних документів, які наявні в матеріалах справи не вартують тих грошових коштів, що задоволено до оскаржуваним рішенням суду та підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк». На адресу банку копії договору про надання правової допомоги б/н від 07 лютого 2022 року, додатку до угоди про надання правової допомоги від 07 лютого 2022 року розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу не надходили. Матеріали позовної заяви, зокрема «додатки», в порушення приписів ч.2 ст.137 ЦПК України не містили відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена або підлягає сплаті позивачем. Будь-якого акту та квитанції (до прибуткового ордеру) виконаних робіт позивач до позовної заяви не приєднав, матеріали не містять будь-яких підписаних актів, що унеможливлює встановлення конкретного переліку правничих послуг. Позивач всупереч виконання приписів вищевказаних норм закону не надає жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог та намагається перекинути тягар підтвердження своїх вимог доказами на відповідача, змушуючи останнього доводити протилежне з наданням доказів у відповідь на свої твердження (вимоги), які відповідними доказами не підтверджені. Позивачем та його представником не дотримано процесуального порядку подання доказів, передбаченого ч.9 ст.83 ЦПК України, а тому суд першої інстанції безпідставно взяв їх до уваги. Витрати, заявлені позивачем до стягнення з відповідача, є неспівмірними, а розмір необґрунтований. Просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 в частині компенсації судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі залишити без задоволення та/або без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині стягнення судових витрат, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в частині стягнення судових витрат в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Мотивуючи часткове стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги (зменшення суми таких витрат), суд першої інстанції врахував, що представник позивача адвокат Богонос І.М. участі в судовому засіданні не приймав, оскільки подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а час та розмір витрат на аналіз наявних матеріалів, рішень судів, законодавства та судової практики, є необгрутовано завищений, зважаючи на принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, складності справи, процесуальних дій сторони.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: угоду про надання правової допомоги від 07 лютого 2022 року, ордер серії АС №1034988 на надання правничої (правової) допомоги від 10 лютого 2022 року, виданий на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги б/н від 07 лютого 2022 року, додаток до угоди про надання правової допомоги від 07 лютого 2022 року розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу.

З розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу вбачається, що вартість 1 години послуги становить 250 грн, загальна вартість виконаних робіт становить 5 000 грн, з яких: 4 години на зустріч з клієнтом, надання йому консультацій з правових питань, роз`яснень (5 зустрічей) 1 000 грн, 8 годин на аналіз наявних матеріалів, рішень судів та іншого законодавства та судової практики 2 000 грн, 4 години на підготовку та подання позовної заяви через електронний суд 1 000 грн, 4 години на супровід провадження справи в суді першої інстанції 1 000 грн.

За результатами розгляду заяви представника позивача, суд зменшив розмір судових витрат, пов`язаних із наданням позивачу професійної правничої допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до 2 000 грн.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку прийнятому судовому рішенню в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником Богоносом І.М. в інтересах позивача ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяві заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 6 002,40 грн, в тому числі 1 002,40 грн за сплату судового збору та 5 000 грн, що підлягають сплаті за правову допомогу. До позовної заяви на підтвердження заявленного розміру витрат на професійну правничу допомогу додано додаток до угоди, у якому викладено розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу з зазначенням характеру наданої правничої допомоги, кількість витраченого часу, розрахунок вартості.

Матеріали справи не містять і колегією суддів не встановлено, що відповідач подавав відзив на позовну заяву та будь-які інші заяви/клопотання в частині заперечення стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу та заперечення на вимогу про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн або щодо зменшення такої суми. При цьому в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення 21 лютого 2022 року поштового відправлення, яке містило ухвалу про відкриття провадження у цій справі та позовну заяву з додатками (в тому числі вищевказаних копій документів, приєднаних до позову на підтвердження розміру судових витрат). Така обставина також встановлена ухвалою Горохівського районного суду Волинської області у цій справі від 30 серпня 2022 року.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині ненадходження на адресу відповідача копій документів, що підтверджують суму заявлених судових витрат, пов`язаних із наданням позивачу професійної правничої допомоги.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо пропущення позивачем/його представником строку, встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України, оскільки як саме клопотання про стягнення судових витрат, так і докази на обґрунтування та підтвердження їхнього розміру подані представником позивача разом із позовною заявою, а не окремим клопотанням в ході розгляду справи.

Відповідач також зауважує, що позивач всупереч вимог закону не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Дана обставина спростовується таким.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, колегія суддів враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Богоносом І.М. укладено угоду «про надання правничої допомоги» (у цивільних, господарських та адміністративних справах) від 07 лютого 2022 року, відповідно до 5.1 якого, за надання правової допомоги у обсязі визначеному розрахунком суми гонорару за правничу допомогу клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі 5 000 грн у строк 10 днів після винесення рішення, ухвали у справі. За пунктом 8 угоди, невід`ємним додатком до цього договору є розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу.

Згідно копії додатку до Угоди «про надання правової допомоги» від 07 липня 2022 року, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу ОСОБА_1 включає в себе: 4 години на зустріч з клієнтом, надання йому консультацій з правових питань, роз`яснень (5 зустрічей) 1 000 грн, 8 годин на аналіз наявних матеріалів, рішень судів та іншого законодавства, судової практики 2 000 грн, 4 години на підготовку та подання позовної заяви через електронний суд 1 000 грн, 4 години на супровід провадження справи в суді першої інстанції 1 000 грн. Загальна очікувана вартість послуг 5 000 грн. Додатково зазначено, що представництво в суді не передбачено, у випадку необхідності здійснення представництва вартість такої послуги становить 250 грн/год.

Опис робіт, які надано адвокатом позивачу за угодою від 07 липня 2022 року, міститься в матеріалах позовної заяви, так само як і розрахунок суми витрат позивача, які було здійснено на оплату виконання зазначених послуг.

Твердження відповідача про те, що у випадку доведення позивачем понесених ним витрат на професійну правничу допомогу обов`язковими є наявність документів, які підтверджують оплату позивачем послуг адвоката, хоч і заслуговує на увагу, однак не є безумовним.

Аналізуючи норми ст. 137 ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховного Суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 та ін. Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та у постанові від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18.

Окрім того, сторони у договірному порядку погодили, що оплата послуг, наданих адвокатом, здійснюватиметься клієнтом у строк, що становить десять днів з дня винесення рішення, ухвали у справі, а тому висновок відповідача про те, що представник позивача повинен був надати суду документ, на підтвердження оплати позивачем послуг адвоката одночасно з усіма іншими доказами, є передчасним.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 зі справи № 826/1216/16, є необґрунтованими, оскільки у цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Тобто Верховний Суд сформулював висновок про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.

Частиною 5 ст.137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні вищевказаних норм ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Цю правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі №902/347/18, від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Як свідчать матеріали справи, відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції не подавав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

З огляду на зазначене, враховуючи норми ст.137 України, оцінивши заявлені позовні вимоги, з урахуванням всіх аспектів і складності, надавши оцінку наданим позивачем доказам, враховуючи відсутність заперечення відповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив стягнути витрати на правову допомогу адвоката з відповідача на користь позивача у розмірі 2 000 грн, оскільки цей розмір судових витрат відповідає як критерію реальності понесення адвокатських витрат, так і критерію розумної необхідності таких витрат.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та необґрунтованими, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у цій справі рішення в частині стягнення судових витрат т.

Рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 17 травня 2022 року в цій справі в частині стягнення судових витрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді