Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 754/4021/22
Номер провадження 22-ц/824/8738/2022
Головуючий у суді першої інстанції Скрипка О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції Поливач Л.Д.
28 вересня 2022 року місто Київ

Номер справи 754/4021/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

заявник Публічне акціонерне товариство

Акціонерний банк «Укргазбанк»

заінтересована особа ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року, постановлену у складі судді Скрипки О.І., в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) звернулось до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, в якій просило суд накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_1 на праві власності, а також заборонити йому вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно вказаного нерухомого майна.

Свої вимоги щодо вжиття заходів забезпечення позову до його пред`явлення заявник обґрунтовував тим, що 07.12.2007 між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №288-Ф/07, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 35000 дол.США на строк по 06.12.2019 зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних. Однак, через неналежне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 28.02.2021 у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 331507,07 грн, яка складається із строкової заборгованості за кредитом в сумі 2429,96 дол.США, простроченої заборгованості за кредитом - 1676,57 дол.США, поточної заборгованості по процентам - 85,66 дол.США, простроченої заборгованості по процентам у розмірі 2556,92 дол.США, а також пені за несвоєчасну сплату процентів - 55741,75 грн та пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 78320,75 грн. У зв`язку із виниклою за позичальником заборгованістю по кредитному договору банк неодноразово звертався до нього та поручителя із письмовими вимогами про погашення боргу, проте станом на дату подання до суду цієї заяви останні не виконали таких вимог банку та не вживають жодних дій, направлених на врегулювання заборгованості. Внаслідок вказаної бездіяльності позичальника та поручителя за кредитним договором №288-Ф/07 від 07.12.2007 у ПАТ АБ «Укргазбанк» виникла необхідність звернення до суду із відповідним позовом, та відповідно станом на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову готується позовна заява про стягнення з боржників у судовому порядку вищевказаної заборгованості.

Вказував, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстрована 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Тому, враховуючи тривале ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором як позичальником, так і поручителем, а також з метою недопущення обставин з реалізації належного позичальнику нерухомого майна третім особам, що в сукупності може ускладнити (унеможливити) виконання рішення суду в майбутньому, заявник був змушений звернутись із заявою про забезпечення позову, до його пред`явлення до суду.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року у задоволенні заяви ПАТ АБ «Укргазбанк» про забезпечення позову відмовлено.

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що банк, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, не надав суду належних доказів, які б підтверджували вартість майна, на яке він просив накласти арешт у порядку забезпечення позову задля визначення принципу співмірності заявлених вимог та вимог щодо забезпечення позову, а також не надав доказів, які б підтверджували факт існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Крім того, відмовляючи заявникові у задоволенні його заяви, місцевий суд також звернув увагу на наданий ним у якості доказу належності ОСОБА_1 вказаного нерухомого майна - витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що датований 30.04.2021, а також вказав на відсутність відповідних доказів, які б підтверджували факт належності позичальнику цього нерухомого майна станом на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення.

Не погодившись із указаною ухвалою суду ПАТ АБ «Укргазбанк» через свого представника Мікайилова Р.Р. подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, невстановлення судом обставин, що мають значення для вирішення вказаного питання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначив, що суд першої інстанції у порушення вимог частини третьої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не викликав особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів. Тобто, суд, не викликаючи заявника до суду, фактично визнав обставини того, що немає потреби в додаткових доказах або поясненнях.

Також, у поданій апеляційній скарзі заявник посилався на помилковість висновків місцевого суду щодо ненаданнями ним доказів про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки під час розгляду заяви про забезпечення позову вирішальним є не надання заявником доказів про існування такої реальної загрози, а є припущення суду про те, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, суд у своїй ухвалі безпідставно послався на надання банком у якості доказу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, датованої 2021 роком, оскільки на момент звернення заявника до суду із заявою про забезпечення позову та під час її розгляду не виявлялося за можливе отримати нову таку довідку, у зв`язку із закриттям цього реєстру через запровадження воєнного стану в Україні.

У вересні 2022 року на адресу суду апеляційної інстанції від заінтересованої особи ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував у повному обсязі та просив суд залишити її без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року залишити без змін, як законну та обґрунтовану. Зазначив, що твердження банку про існування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , є необґрунтованими, оскільки в забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором 07.12.2007 між ним, ОСОБА_2 та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено договір іпотеки, а тому вимоги останнього про стягнення заборгованості за кредитним договором забезпечені іншим таким нерухомим майном, переданим в іпотеку, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Крім того, вказав, що банк вже звернувся до місцевого суду із позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 331507,07 грн, де просив суд в рахунок погашення його заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. Відтак, зважаючи на те, що у разі задоволення позову вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором можуть бути виконані за рахунок іпотечного майна, ПАТ АБ «Укргазбанк» не було надано належних доказів, які б свідчили, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у справі №754/4021/22.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявника - Мікайилов Р.Р., який брав участь у розгляді справи в режимі видеоконференціі поза межами приміщення суду, підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд про її задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у ній.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просили суд залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду залишити без змін, посилаючись на заперечення, що викладені ними у відзиві на апеляційну скаргу.

Заінтересована особа ОСОБА_2 за викликом у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_2 , оскільки її неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника банку та представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі відповідає.

Так, відмовляючи ПАТ АБ «Укргазбанк» у задоволенні заяви про забезпечення позову до його пред`явлення шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 - частку квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що заявником не було доведено належними та допустимими доказами те, що майно, про накладення арешту на яке просить заявник, належить відповідачу, а вимоги, які будуть ним заявлені у позовній заяві будуть співмірному даному виду забезпечення позову. Крім того, місцевий суд не убачав підстав для задоволення вказаної заяви ПАТ АБ «Укргазбанк» також з тих підстав, що ним не було надано суду доказів, які підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з огляду на таке.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пленум Верховного Суду України в пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій з майном, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як убачається із матеріалів справи у червні 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення, у якій вказувало про те, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №288-Ф/07 від 07.12.2007 перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 331507,07 грн, у зв`язку із чим заявником вчиняються дії по підготовці подачі відповідного позову до суду.

Так, за змістом наданої суду копії кредитного договору №288-Ф/07 від 07.12.2007, укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 35000 дол. США на строк з 07.12.2007 по 06.12.2019 зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 12,5% річних (а.с.6-10).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості банком за ОСОБА_1 було нараховано заборгованість, яка станом на 28.02.2021 становила 134062,53 грн та складалась із таких складових: 2429,96 дол.США - строкова заборгованість по кредиту; 1676,57 дол.США - прострочена заборгованість по кредиту; 85,56 дол.США поточна заборгованість по процентах; 2556,92 дол.США прострочена заборгованість по процентах; 55741,78 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів та 78320,75 грн - пені за несвоєчасне погашення кредиту (а.с.14-17).

Разом із поданою до суду першої інстанції заявою про забезпечення позову на підтвердження належності ОСОБА_1 нерухомого майна заявником було надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якою останньому на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с.34).

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ПАТ АБ «Укргазбанк» посилалось на те, що позичальник ОСОБА_1 та його поручитель ОСОБА_2 не виконали вимог банку щодо погашення виниклої заборгованості, а тому банком наразі вживаються дії по складанню позовної заяви про її стягнення. Вказувало, що з метою недопущення спричинення значної шкоди заявникові та порушення принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, а також з урахуванням співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, у ПАТ АБ «Укргазбанк» виникла необхідність вжиття негайних заходів, направлених на ефективний захист та поновлення порушених його прав.

На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне боржникові нерухоме майно та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно майна боржника може призвести до того, що кошти будуть стягнуті, а майно відповідача може бути відчужене ним і позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду.

На вказані вище обставини позивач також посилається в апеляційній скарзі.

Як визначено положеннями статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. Отже, при поданні заяви про забезпечення позову недостатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Подана у цій справі заява про забезпечення позову не містить доказів про існування обставин, які унеможливлять виконання рішення суду, у разі невжиття, вказаного в заяві виду забезпечення позову, зокрема, заява не містить обґрунтування ризиків здійснення відповідачами будь-яких дій направлених на відчуження майна, а заявником не наведено будь-яких підстав необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно до подання позовної заяви у визначений заявником спосіб.

У матеріалах справи також відсутні докази, які б підтверджували доводи скаржника про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду в подальшому, тобто посилання банка на доведеність даних обставин ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає положенням статті 81 ЦПК України.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи дійшов правильного висновку про відсутність підстав забезпечення позову до його пред`явлення.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки сам факт ігнорування боржником направлених банком письмових вимог про добровільне погашення виниклої заборгованості за кредитним договором не свідчить про намір ухилитися від виконання можливого рішення суду. Заявником не було надано жодного доказу того, що ОСОБА_1 має намір відчужити спірне майно.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Також необхідно зазначити, що до заяви про забезпечення позову заявником надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , на яку він просив накласти арешт в порядку забезпечення позову, проте відомостей про вартість цього майна матеріали справи не містять.

В свою чергу, відсутність відомостей щодо вартості вказаного майна ОСОБА_1 позбавляє суд можливості визначитися із таким критерієм застосування заходів забезпечення позову як співмірність, що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні вимог про накладення арешту на таке майно боржника.

При цьому, згідно наданої ОСОБА_1 разом із відзивом на апеляційну скаргу довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 05.09.2022, оціночна вартість зазначеної вище квартири, що територіально знаходиться у Шевченківському районі міста Києва та загальна площа якої становить 158,70 кв.м, складає 11113569 грн (а.с.115-117).

Таким чином, заходи забезпечення позову, які просило вжити ПАТ АБ «Укргазбанк» у своїй заяві, є очевидно неспівмірними із предметом позову, із яким він мав намір звернутися до суду.

Крім того, за приписами частини першої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Згідно відомостей з Реєстру ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі №754/4237/22 за позовом Акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із наданої ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції копії договору іпотеки від 07.12.2007, укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , убачається, що в іпотеку банку на забезпечення вимог останнього, що випливають із кредитного договору №288-Ф/07 від 07.12.2007, було передано трикімнатну квартиру за АДРЕСА_3 (а.с.100-106).

Отже, вищевказані обставини свідчать про можливість здійснення ПАТ АБ «Укргазбанк» захисту своїх порушених прав та законних інтересів за рахунок іпотечного майна, а тому доводи в апеляційній скарзі про відсутність існування реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту не заслуговують на увагу.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання можливого майбутнього рішення суду, заходи забезпечення є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та можуть порушувати права осіб, які не беруть участі у розгляді справи, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви в цій справі.

Отже, підстави для вжиття обраних заявником заходів забезпечення позову в цій справі відсутні, а тому ухвала суду першої інстанції є законною.

Що стосується доводів заявника про те, що суд першої інстанції проігнорував його право бути викликаним до суду для з`ясування обставин та надання пояснень із доказами, то такі колегія суддів також відхиляє з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини третьої статті 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Отже, вказаною нормою передбачено право суду (а не обов`язок) викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів. Також вказаною нормою передбачено право суду, а не право особи. Тому посилання заявника на порушення даної норми права є безпідставним.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення заявником норм цивільного процесуального закону України, що регулюють питання забезпечення позову та обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, і не спростовують правильність висновків суду. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 06 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 03 жовтня 2022 року.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна