Справа № 348/17/20
Провадження № 22-ц/4808/617/22
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Масюти І.О.

секретаря Максимів Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 23 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Міськевич О.Я. в м. Надвірна, повний текст складено 01 березня 2022 року у справі за позовом Акціонерного Товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Акціонерне Товариство «Мегабанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог мотивовані тим, що 24 січня 2018 року між Акціонерним товариством "Мегабанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6-023-850-2-18-Г, згідно з умовами якого останній надано грошові кошти в розмірі 53 879,31 грн з кінцевим терміном повернення до 23 січня 2020 року, зі сплатою 10 % річних. 28 травня 2019 року між Акціонерним товариством "Мегабанк" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 6-023-850-2-18-Г, згідно з якою викладено в новій редакції Розділ 2 «Умови та порядок надання кредиту», згідно з яким ОСОБА_1 надано грошові кошти в розмірі 26 625,02 гривень з кінцевим терміном повернення 23 січня 2022 року включно, зі сплатою 10 % річних. Відповідно до пункту 3.2.3 Кредитного договору позичальник зобов`язувалась сплачувати щомісячні платежі. До кредитного договору також належить заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на сайті, що складає договір. Це підтверджується підписом позичальника у анкеті-заяві. АТ «Мегабанк» перед позичальником свої зобов`язання за Кредитним договором виконав та надав кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки від 24 січня 2018 року та виписками з особових рахунків ОСОБА_1 , яка в порушення вимог пункту 3.2.3 Кредитного договору своєчасно та в повній сумі не сплачувала щомісячні платежі. Тому АТ «МЕГАБАНК» звернулось щодо досудового врегулювання спору, а саме направляло відповідачу вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором, однак заборгованість за договором не сплачена. У зв`язку з неналежним виконання ОСОБА_1 умов договору станом на 01.12.2019 р. виникла заборгованість за кредитним договором №6- 023-850-2-18-Г від 24.01.2018р. у розмірі 44 629,46 грн та складається з: залишкова сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 26 625,02 грн; залишок нарахованих та несплачених процентів - 677,60 грн; залишок нарахованої та несплаченої комісії - 5345,58 грн; штраф за кредитним договором 11981,26 грн.

18 січня 2018 р. між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір № 4-023-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. Відповідно до якого позивач відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок в гривні на підставі отриманої від Клієнта Заяви-Анкети встановленого зразка, видав платіжну картку міжнародної платіжної системи, та надав кредитні кошти (встановлює ліміт кредитної лінії) в сумі та на умовах визначених Договором. Однак ОСОБА_1 не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином не виконавши зобов`язання. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язанням за Договором №4-023-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 18.01.2018р у ОСОБА_2 виникла заборгованість у розмірі 80 259,24 грн, що складається з: 47 269,01 грн заборгованості за кредитом; 14 082,63 грн нараховані та несплачені відсотки; 18 907,60 грн штраф.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «МЕГАБАНК» заборгованість в розмірі 124 888, 70 грн, що складається з: заборгованість за кредитним договором №6- 023-850-2-18-Г від 24.01.2018р. у розмірі 44629,46 грн та заборгованість за Договором №4-023-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 18.01.2018р у розмірі 80259,24 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 23 лютого 2022 року позов Акціонерного товариства "Мегабанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» заборгованість в розмірі 124 888,70 грн. (сто двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят вісім гривень 70 копійок), що складається з: заборгованості за кредитним договором №6-023-850-2-18-Г від 24.01.2018р. в розмірі 44 629,46 грн (сорок чотири тисячі шістсот двадцять дев`ять гривень 46 коп.); залишкової суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 26 625,02 грн; залишок нарахованих та несплачених процентів - 677,60 грн; залишок нарахованої та несплаченої комісії - 5345,58 грн; штраф за кредитним договором 11981,26 грн; заборгованість за Договором № 4-023-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 18.01.2018р. в розмірі 80 259,24 грн (вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят дев`ять гривень 24 копійки), що складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 47 269,01 грн, суми нарахованих та несплачених відсотків в розмірі 14082,63 грн, суми штрафу в розмірі 18 907,60 грн та 1921,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду в частині нарахування штрафних санкцій та відсотків, посилаючись на допущення порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що банком нараховано відсотки за користування кредитним коштами не за період дії кредитного договору, а з 24 січня 2018 року по час звернення з позовом до суду за кредитним договором №6-23-850-2-18Г та аналогічно стосується договору №4-023-17К про відкриття рахунку. Нарахування відсотків поза межі дії строку кредитного договору є незаконним. Крім того, стягнення пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, а тому не підлягає до задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову АТ «Мегабанк» і стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на взяті на себе за кредитними договорами зобов`язання, ОСОБА_1 належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості, згідно якого загальна заборгованість по кредиту становить: 124 888,70 грн., що складається з: заборгованості за кредитним договором №6-023-850-2-18-Г від 24.01.2018р. в розмірі 44629,46 грн.; заборгованість за Договором № 4-023-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 18.01.2018р. в розмірі 80 259,24 грн. Відповідно до наведених розрахунків вбачається, що відповідачем порушено терміни сплати кредиту та процентів по кредитному договору. Будь-яких доказів на підтвердження належного виконання взятого на себе зобов`язання та на спростування позовних вимог відповідач суду не надала.

Ухвалене судом рішення не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 24 січня 2018 року між Акціонерним товариством "Мегабанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6-023-850-2-18-Г, згідно з яким останній надано грошові кошти в розмірі 53 879,31 гривень з кінцевим терміном повернення 23 січня 2020 року включно, зі сплатою 10% річних (а.с. 6).

28 травня 2019 року між Акціонерним товариством "Мегабанк" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 6-023-850-2-18-Г, згідно з якою викладено в новій редакції Розділ 2 «Умови та порядок надання кредиту», згідно з яким ОСОБА_1 було надано грошові кошти в розмірі 26 625,02 гривень з кінцевим терміном повернення 23 січня 2022 року включно, зі сплатою 10% річних (а.с. 7-9).

З виписки особовий рахунок ОСОБА_1 в період з 24.01.2018 по 30.11.2019 року вбачається, що остання не сплачувала щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року включно, що підтверджується банківськими виписками з особових рахунків (а.с. 16-27).

18 січня 2018 р. між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір № 4-023-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. Згідно з п. 1.1. Договору Позивач відкриває Відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 , в гривні на підставі отриманої від Клієнта Заяви-Анкети встановленого зразка, видає платіжну картку міжнародної платіжної системи (далі - Картка), здійснює обслуговування Картрахунку Клієнта та надає кредитні кошти (встановлює ліміт кредитної лінії) в сумі та на умовах визначених Договором (а.с. 37-39).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4-023-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 18.01.2018р. станом на 01.12.2019 року заборгованість становить 80 259,24 грн та складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 47 269,01 грн, суми нарахованих та несплачених відсотків в розмірі 14082,63 грн ; суми штрафу в розмірі 18907,60 грн (а.с. 55).

Відповідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №6-023-850-2-18-Г від 24.01.2018р. виникла заборгованість в розмірі 44 629,46 грн , що складається з: залишкова сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 26 625,02 грн; залишок нарахованих та несплачених процентів - 677,60 грн ; залишок нарахованої та несплаченої комісії 5 345,58 грн; штраф за кредитним договором 11 981,26 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «Акцент-Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що нараховано відсотки поза межами строку дії кредитного договору з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 28.03.2018 року (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 року (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 року (провадження №14-318цс18). неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором; пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України.

Якщо кредитний договір має домовленість, що передбачає закінчення строку кредитування поверненням позичальником кредитних коштів і кредитор не направляв у порядку ч.2 ст.1050 ЦК України вимогу, а вживав інші заходи досудового врегулювання, то за таких обставин слід дійти висновку про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами боржником.

Встановлено, що відповідно до укладеної додаткової угоди №1 до кредитного договору № 6-023-850-2-18-Г, викладено в новій редакції Розділ 2 «Умови та порядок надання кредиту» передбачено кінцевий термін повернення кредиту 23 січня 2022 року.

Таким чином, здійснений розрахунок заборгованості по відсотках за період з 24 січня 2018 року по 01 грудня 2019 року відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №6-023-850-2-18-Г від 24 січня 2018 року та за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії № 4-023-170-К від 18 січня 2018 року не виконала, внаслідок чого станом на 19 грудня 2022 виникла заборгованість. Разом з тим, судом незаконно до складу заборгованості за кредитним договором зараховано 5 345,58 грн несплаченої комісії з огляду на наступне.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Положеннями частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Встановлено, що відповідно до п.2.8. кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості Відповідач сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,5 % від суми Кредиту.

Згідно наданого розрахунку залишок нарахованої та несплаченої комісії становить 5 345,58 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що зазначені положення договору є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості, і це є підставою для визнання таких положень недійсними з моменту їх укладення.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на час укладення договору), визначено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 531/648/15-ц.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику.

Оскільки суд першої інстанції неповно встановив обставини справи і внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та погоджених сторонами умов кредитування, дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Мегабанк» в частині стягнення заборгованості з комісії у розмірі 5 345,58 грн Відтак наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» 5 345, 58 грн заборгованості за комісією по кредитному договору №6- 023-850-2-18-Г від 24.01.2018р.

Згідно п.п.1,2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 , слід стягнути з АТ «Мегабанк» її користь 724 (сімсот двадцять чотири), 30 грн на судового збору за подання апеляційної скарги.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 189 грн.

Ціна позову в даній справі становить 124 888, 70 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 189 грн*100=218 900 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Надвірнянського районного суду від 23 лютого 2022 року року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором №6-023-850-2-18-Г від 24.01.2018р. з комісії у розмірі 5 345,(п`ять тисяч триста сорок п`ять) 58 грн скасувати та відмовити АТ «Мегабанк» у цій частині позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з АТ «Мегабанк» на користь ОСОБА_1 724 грн (сімсот двадцять чотири), 30 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 16 червня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О. Максюта