Справа № 462/6329/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Іванюк І.Д.

з участю секретаря с/з Тягло Л.В.

представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання права користування квартирою, визнання укладеним безстрокового договору найму житлового приміщення, визнання права на приватизацію квартири-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду із позовом та уточненнями до нього від 12.10.2021 року (а.с. 70-72), в якому просили визнати за ними право користування квартирою АДРЕСА_1 , визнати укладеним безстрокового договору найму (житлового найму) квартири АДРЕСА_1 та визнати за ними право на приватизацію спірної квартири. Заявлені позовні вимоги обґрунтовують тим, що квартира АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані та проживають позивачі, складається з однієї кімнати, житловою площею 14,20 кв.м. та кухні з комунальними вигодами, загальна площа квартири складає 30,30 кв.м. У вказану квартиру позивач ОСОБА_2 із синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поселилась на підставі ордера № 1585 від 16.04.1980 року, який надалі було втрачено. У 1980 році вказана квартира перебувала на балансі дистанції цивільних споруд на ст. Львів Львівської залізниці, мала статус відомчого житла і та була надана позивачу ОСОБА_2 та членам її сім?ї у зв?язку із тим, що остання працювала двірником у Львівській дистанції цивільних споруд з 14.12.1976 року. Згідно з ухвалою Львівської міської ради № 59 «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчого житлового фонду від дистанції цивільних споруд на ст. Львів Львівської залізниці» було прийнято у власність територіальної громади м. Львова відомчий житловий будинок АДРЕСА_2 , блоки №№ 2,3, 4,5,6,7,8,9, АДРЕСА_3 . Саном на даний час у позивачів немає ордера № 1585 від 16.04.1980, який зазначено у довідці з місця проживання про склад сім?ї та прописку від 15.06.2021 року, виданій ЛКП «Левандівка». Архівний відділ Львівської міської ради листом вих. № 110003-вих.-60655 від 13.07.2021 року повідомив, що в рішеннях Залізничної районної ради за березень-квітень 1980 року даних про надання квартири ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не значиться, ордери на одержання житла на зберігання в архівний відділ Львівської міської ради не передаються та на зберіганні не значаться. Регіональна філія «Львівська залізниця» листами вих. № НЮ-1/2331 від 06.07.2021 року та вих. № НЮ-1/2536 від 23.07.2021 року повідомила, що не може надати належним чином засвідченої копії ордера № 1585 від 16.04.1980 року та рішення про виділення службової квартири, оскільки такі нею не видавались. Львівське територіальне управління філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації споруд та будівель» АТ «Укрзалізниця» відповіді та документів не надало. У зв`язку із втратою ордера на квартиру позивачі позбавлені можливості документально оформити право користування квартирою та приватизації такої, а тому змушені звернутись до суду із позовом, який просять задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 05.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивачів - ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі покликаючись на мотиви, викладені у позовній заяві, та просила позов задовольнити. Додатково повідомила, що на даний час квартира не віднесена до числа службових, а також повідомила, що позивачі до відповідачів про укладення чи зміну договору найму спірного житла та його приватизацію не звертались у зв?язку із відсутністю у них усіх необхідних документів. Заперечувала проти ухвалення заочного рішення у вказаній справі.

Представники відповідачів у судове засідання не з?явились, належним чином повідомлені про розгляд справи.

Беручи до уваги положення ч. 1 статті 223 ЦПК України, ч. 3 статті 211 ЦПК України, згідно яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а також учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили усі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані докази по справі та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 30,30 кв.м., складається з одної житлової кімнати та кухні, з комунальними вигодами. Житлова площа квартири становить 14,20 кв.м.

З ухвали Львівської міської ради № 59 від 26.09.2002 року /а.с. 42-43/ вбачається, що з метою виконання вимог Закону України «Про передачу об?єктів права державної та комунальної власності», враховуючи рішення виконкому Львівської міської ради від 28.12.2001 року № 630, від 02.08.202 року № 200 , від 02.08.2002 року № 203 «Про затвердження актів приймання передачі у власність територіальної громади м. Львова відомчих житлових будинків від дистанції цивільних споруд на ст. Львів Львівської залізниці», керуючись ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Львівська міська рада прийняла у власність територіальної громади м. Львова відомчі житлові будинки, в т.ч. блок АДРЕСА_4 від дистанції цивільних споруд на ст. Львів Львівської залізниці.

Згідно із довідкою ЛКП «Левандівка» № 762 від 15.06.2021 року /а.с. 19/ та будинковою книгою, квартира АДРЕСА_1 має статус службової та у ній зареєстровані: з 20.06.1980 року ОСОБА_2 , з 15.07.1988 року ОСОБА_4 та з 22.11.2005 року ОСОБА_3 . Ордер № 1585 від 16.04.1980 року виданий на ОСОБА_2 .

З технічного паспорта на квартиру від 22.07.2021 року /а.с. 35-41/ у квартирі АДРЕСА_1 проведено переобладнання, внаслідок чого житлова площа квартири збільшилась до 26,2 кв.м., однак дозволу на проведення відповідного перепланування суду не надали.

Позивачі, звертаючись до суду із позовом про визнання за ними права користування квартирою заявлені вимоги обґрунтовують тим, що позивач ОСОБА_2 на підставі ордера № 1585 від 16.04.1980 вселилась у квартиру, яка мала статус відомчого житла і була надана їй у зв?язку із тим, що остання працювала двірником у Львівській дистанції цивільних споруд з 14.12.1976 року., однак надалі вона втратила такий ордер.

З відповіді архівного відділ Львівської міської ради листом вих. № 110003-вих.-60655 від 13.07.2021 року /а.с. 30/ вбачається, що в рішеннях Залізничної районної ради за березень-квітень 1980 року даних про надання квартири ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не значиться, ордери на одержання житла на зберігання в архівний відділ Львівської міської ради не передаються та на зберіганні не значаться.

Регіональна філія «Львівська залізниця» листами вих. № НЮ-1/2331 від 06.07.2021 року /а.с. 27/ та вих. № НЮ-1/2536 від 23.07.2021 року /а.с. 31/ повідомила, що не може надати належним чином засвідченої копії ордера № 1585 від 16.04.1980 року та рішення про виділення службової квартири, оскільки такі нею не видавались.

З відповідей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 28.06.2022 року та від 19.08.2022 року вбачається, що згідно із інформацією з будинкової книги, дана квартира службова, виданий ордер № 1585 від 16.04.1980 року на ОСОБА_2 .

З листа виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» від 14.07.2022 року вбачається, що при передачі житлового будинку, в т.ч. блоку АДРЕСА_4 у комунальну власність територіальної громади міста Львова до відповідних органів Львівської міської ради було передано всю наявну у залізниці документацію на житловий будинок, а тому не може надати інформацію щодо статусу спірної квартири.

При вирішенні даного позову суд зазначає, що порядок надання та користування службовими жилими приміщеннями визначений статтями 118- 123 ЖК України та Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення» (далі - Постанова № 37).

Так, згідно із ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до ст.ст. 121, 122 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання , а на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Згідно із ст. 123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Ст.ст. 124-125 ЖК України визначено порядок виселення з службових жилих приміщень осіб без надання іншого жилого приміщення, а також визначено перелік осіб, яких заборонено виселяти із таких службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення

Відповідно до пункту 21 Постанови № 37 на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток № 2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

П. 23 Постанови № 37 визначено, що при вселенні в надане службове жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Згідно із п. 26 вказаного положення на підставі спеціального ордера між наймодавцем (житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого виданий ордер, укладається договір найму службового жилого приміщення.

Відповідно до Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням ЛМР № 977 від 01.11.2016 (чинного на час звернення позивачів до суду) та затвердженого рішенням ЛМР № 914 від 08.10.2021 до повноважень районної адміністрації віднесено зміна договору найму житлових приміщень та укладення договору найму з фактично зареєстрованими і проживаючими мешканцями житлових приміщень, приєднання звільнених житлових приміщень, вільних допоміжних приміщень, у порядку, встановленому виконавчим комітетом.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Позивачі просили суд відновити їх права шляхом визнання права користування квартирою. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку (пункти 1, 5 частини другої статті 16 ЦК України).

З матеріалів справи та із пояснень представника позивачів вбачається, що до відповідачів про укладення чи зміну договору найму квартири АДРЕСА_1 вони не звертались.

Таким чином у даному випадку відсутнє звернення позивачів до уповноважених органів про відсутність у особи цивільного права.

У матеріалах даної справи відсутні докази того, що відповідачі заперечують право позивачів на користування спірною квартирою, а отже право позивачів на користування спірним жилим приміщенням не порушене та не потребує захисту. Аналогічна позиція наведена у поcстанові ВС від 03 серпня 2022 року у справі № 464/3599/20 /провадження № 61-1315св22/.

З приводу вимоги позивачів визнати укладеним безстрокового договору найму (житлового найму) квартири АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Ст.ст. 124-125 ЖК України визначено порядок виселення з службових жилих приміщень осіб без надання іншого жилого приміщення, а також визначено перелік осіб, яких заборонено виселяти із таких службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.88 №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Із довідки ЛКП «Левандівка» № 762 від 15.06.2021 року /а.с. 19/, будинкової книги та відповідей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 28.06.2022 року і від 19.08.2022 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 має статус службового житла.

Судом встановлено, що позивачі не звертались до уповноважених органів про зняття з даного житла статусу службового та питання про його виключення з числа службових виконавчим комітетом ЛМР не приймалось, оскільки доказів протилежного позивачами не надано.

Чинне законодавство не передбачає можливості укладення договору найму службового жилого приміщення безстроково, а тому така вимога позивачів до задоволення не підлягає.

З приводу вимоги позивачів про визнання за ними права на приватизацію спірної квартири суд зазначає наступне.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

На даний час порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначалось Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Законом України «Про приватизацію житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, що створюються державними органами виконавчої влади на місцях чи органами місцевого самоврядування, а також державними підприємствами, організаціями, установами, в повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд.

Згідно із ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму, а також визначений вичерпний перелік об`єктів, що не підлягають приватизації, зокрема це: квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Згідно із ч. 1 ст. 5 цього Закону, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з пунктом 17 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 даного Положення передбачено список документів, які подає особа до органів приватизації.

З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин право на приватизацію згідно із наданим пакетом документів.

З змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. Суд же не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла. Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВС від 05.08.2019 року за № 761/28893/16-ц /провадження № 61-18383св18/.

Як встановлено судом, позивачі до уповноваженого органу, що здійснює приватизацію державного житлового фонду, у порядку, передбаченому пунктами 17, 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, не звертались та він рішення про відмову позивачам у приватизації спірної квартири не приймав. Отже, право позивача на приватизацію жодним чином не оспорюється, не порушується і не є невизнаним.

Така правова позиція висловлена у постанові ВС від 10.09.2021 у справі №206/6651/18 /провадження № 61-3566св20/та від 22 липня 2022 року у справі № 686/24506/20 /провадження № 61-17180св21/.

Окрім того, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц.

Відповідно до п. 1, 7 п. 2.5. розділу IV Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою міської ради № 1081 від 08.07.2021 року, та п. 2.1.1., 4.1.22. Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та його структури, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 856 від 01.10.2021, до повноважень управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради віднесено здійснення управління майном, яке належить до власності Львівської міської територіальної громади, у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна комунальної власності Львівської міської територіальної громади, а також організація та забезпечення проведення приватизації (продажу) майна, яке належить до комунальної власності Львівської міської територіальної громади.

Оскільки відповідно до п. 1.4. Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та його структури, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 856 від 01.10.2021, управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства України та установах банків державного сектору, штампи і бланки, право набувати майнових і немайнових прав та обов`язків, право виступати позивачем і відповідачем, третьою особою, яка заявляє/не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача/відповідача у судах від свого імені, печатку з зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а тому ЛМР та виконавчий комітет ЛМР є неналежним відповідачами за вказаним позовом, клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивачі не заявляли.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) про те, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову вимозі про визнання за позивачами права на приватизацію спірної квартири.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання права користування квартирою, визнання укладеним безстрокового договору найму житлового приміщення, визнання права на приватизацію квартири відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідачі: Львівська міська рада, , місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1.

Виконавчий комітет Львівської міської ради, , місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1.

Повний текст рішення складено 14.10.2022 року.

Суддя Іванюк І.Д.