Справа № 740/6655/21
Провадження № 2/740/264/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності,

установив:

У листопаді 2021 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила встановити факт належності їй договору купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) шляхом викупу від 26.03.1998 № 82, державного акта на право власності на землю, в яких зазначено прізвище власника ОСОБА_1 , та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що позивачка уклала договір купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) шляхом викупу будівлі загальною площею 72,3 кв. м, на земельній ділянці площею 331 кв. м, і вказана будівля протягом 20-ти років використовується як житловий будинок, в якому зареєстрована позивачка та члени її сім`ї. Зазначила, що указана будівля як житловий будинок електрифікована, забезпечена водопостачанням та водовідведенням, газопостачанням, опаленням. У технічному паспорті, виготовленому бюро технічної інвентаризації, зазначено що будівля по АДРЕСА_1 , є будинком садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Станом на цей час у позивачки виникла необхідність у переоформленні об`єкта нерухомості із статусу нежитлової будівлі в житловий будинок. З метою державної реєстрації власності позивачка звернулася у відділ адміністративно-дозвільних процедур Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, проте отримала письмову відповідь з рекомендацією звернутися до суду. За захистом своїх прав позивачка змушена звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 06 січня 2022 року, яке у подальшому неодноразово відкладалося.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду на 11 лютого 2022 року 09-00 год., яке в подальшому неодноразово відкладалося.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 днів введено воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з 05 травня 2022 року.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивачки відсутності, підтримання позову та його задоволення.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 26 березня 1998 року № 82, укладеним між ОСОБА_1 та представництвом Фонду державного майна в м. Ніжині і Ніжинському районі, ОСОБА_1 придбала у власність будівлю (приміщення/споруду) загальною площею 72,3 кв. м по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 331 кв. м.

Згідно зі свідоцтвом про власність від 25 травня 1998 року № 82, виданим представництвом Фонду державного майна в м. Ніжині і Ніжинському районі, право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки КП «Ніжинське МБІ» № 02756 від 26.10.2020 року, станом на 31.12.2012 житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_1 .

На підставі рішення виконкому Ніжинської міської ради від 19 лютого 1999 року за № 57 земельна ділянка площею 0,0376 га передана у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 017697 від 22 березня 1999 року.

Згідно з робочим проектом № 1537/2002 на водопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 , будинок підключений до міської водопровідної мережі, про що свідчить договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладений між позивачкою та КП «Ніжинське УВКГ» від 31 травня 2013 року.

Договором про надання послуг з газопостачання від 11.07.2005 року, укладеним між ВАТ «Чернігівгаз» та ОСОБА_1 , підтверджується використання тепла та гарячої води у будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до експертного висновку № 056/497-m від 29.03.2021 року, виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз національної академії наук України, договір купівлі-продажу будівлі шляхом викупу № 82, державний акт на право приватної власності на землю, в яких зазначено прізвище власника ОСОБА_1 , попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, є ідентичними ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

У п. 1 указаної постанови зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п. 12 зазначеної постанови, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно зі ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що через розбіжність у написанні прізвища позивачки у вищевказаних правовстановлюючих документах договорі купівлі-продажу та державному акті на право власності на землю, позивачка позбавлена можливості оформити право власності на будівлю відповідно до норм чинного законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову. При цьому враховується, що зі справи не вбачається, що таке рішення суду порушує права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76 81, 247, 315, 263 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності задовольнити.

Установити факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) договору купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) шляхом викупу від 26 березня 1998 року № 82, кладеного між представництвом Фонду державного майна в м. Ніжині і Ніжинському районі та фізичною особою ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори 26 березня 1998 року за № 1-1157, зареєстрованого в КП «Ніжинське МБТІ» 07 квітня 1998 року за № 419.

Установити факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) державного акта на право власності на землю серії ІІ-ЧН № 017697 від 22.03.1999, в якому зазначено прізвище власника ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 21.10.2022.

Суддя І. М. Шевченко