П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 565/605/22

Провадження № 22-ц/4815/1183/22

Головуючий у Кузнецовському міському суді

Рівненської області: суддя Бренчук Г.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції

(вступна та резолютивна частини):

14 год. 27 хв. 12 липня 2022 року в м. Вараш

Рівненської області

Повний текс рішення складено: 18 липня 2022 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Мороз А.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція";

представники учасників справи:

позивача адвокат Костецький Олександр Станіславович;

відповідача ОСОБА_2 ;

за участі: учасники справи та їх представники не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:
У травні 2022 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (далі - ВП "РАЕС" ДП НАЕК "Енергоатом") про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи свої вимоги, зазначав, що 28 лютого 2022 року після закінчення робочого дня йому повідомили про відсторонення від роботи. З наказом про відсторонення від роботи він ознайомився під розписку і отримав його примірник лише о 20 год. 30 хв. 16.03.2022. На переконання позивача, наказ про відсторонення є незаконним, адже не був належним чином доведений до його відома, в ньому не визначено періоду відсторонення, не зазначено обґрунтованих правових підстав для цього.

З наведених мотивів просив: визнати незаконним та скасувати наказ ВП "РАЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" №1189-к від 04.03.2022 року "Про відсторонення від роботи" яким інженера (по роботі з регулюючими та наглядовими органами) I категорії реакторного цеху 2 ОСОБА_1 , таб. № 273, відсторонено від роботи з 28.02.2022 року без збереження заробітної плати та зобов`язати допустити ОСОБА_1 до роботи на посаді інженера (по роботі з регулюючими та наглядовими органами) І категорії реакторного цеху 2 ВП "РАЕС" ДП НАЕК "Енергоатом"; стягнути з роботодавця на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати відсторонення 28.02.2022 до дня ухвалення рішення суду включно, що на день подання позовної заяви складає 157 749,08 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; також стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 669,89 грн. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення обґрунтовано тим, що при винесенні наказу № 1189-к від 04.03.2022 "Про відсторонення від роботи" відповідачем враховано вимоги Конституції України, Кодексу законів про працю України, Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Закону України "Про основи національної безпеки України", Закону України "Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання", Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", наказу Державного комітету ядерного регулювання України 28.08.2008 № 156 "Про затвердження Загальних вимог до систем фізичного захисту ядерних установок та ядерних матеріалів і Загальних вимог до систем фізичного захисту ядерних матеріалів при їх перевезенні", Норм та правил з ядерної та радіаційної безпеки, затверджених наказом Державного комітету ядерного регулювання України від 19.11.2007 № 162, Правил фізичного захисту ядерних установок та ядерних матеріалів затверджених наказом Державного комітету ядерного регулювання України від 04.08.2006 №116, Витягу Інструкції "Організації пропускного та внутрішньооб`єктового режимів на ВП "РАЕС" 072-18-ВТ-СФЗ, інструкції 072-5-1-СФЗ, розпорядження ДП "НАЕК "Енергоатом" № 01-145-р від 02 березня 2022 року "Про посилення захисту та безпеки АЕС", Вказівки № 15 від 04 березня 2022 року "Про посилення захисту АЕС".

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що відсторонення від роботи можливе лише у випадках, які передбачені законодавством. Між тим, у преамбулі наказу №1189-к від 04.03.2022 року вказано, що ОСОБА_1 відсторонено у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою зменшення загрози безпечній роботі ВП "РАЕС". Проте такої підстави для відсторонення працівника від роботи ані ст. 46 КЗпП України, ані будь-яком іншим нормативно-правовим актом не передбачено. Крім посилань на статтю 46 КЗпП України та розпорядження ДП "НАЕК "Енергоатом" №01-145-р від 02.03.2022, в оспорюваному наказі не наведено жодного акта законодавства. Тому відсутні підстави вважати, що роботодавець під час відсторонення керувався тим, що не зазначено в оспорюваному наказі. Тому й висновки суду про те, що при винесенні наказу враховувались інші вимоги законодавства, не відповідають встановленим обставинам. Більше того, жодним із зазначених судом актів також не передбачено право роботодавця відсторонити працівника від роботи із підстав, вказаних у наказі №1189-к від 04.03.2022 року. Звертав увагу на те, що лише 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" №2136-ІХ, згідно з ч.2 ст. 1 якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст.ст. 43,44 Конституції України. Однак відсторонення із вказаних у спірному наказі підстав цей закон не передбачав. Вважав, що положення Правил фізичного захисту ядерних установок та ядерних установок, затверджених наказом Державного комітету ядерного реагування України від 04.08.2006 №116 та Витяг з Інструкції "Організація пропускного та внутрішньо об`єктового режимів на ВП "РАЕС" 072- 1 8-ВТ-СФЗ також не містять випадків, за яких відсторонюються працівники від роботи. Зважав й на те, що в оспорюваному наказі не зазначено строку відсторонення працівника від роботи, його не було ознайомлено з наказом у встановлені законодавством порядок та спосіб, і на час винесення спірного наказу вказаної в ньому підстави для відсторонення не існувало.

У поданому відзиві ВП РАЕС ДП НАЕК "Енергоатом" просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Покладено обов`язок на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Встановлено можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також введення тимчасових обмежень прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Згідно із ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" зазначено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, встановлювати (посилювати) охорону об`єктів державного значення, об`єктів державного значення національної транспортної системи України та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення, і вводити особливий режим їх роботи. Порядок встановлення (посилення) охорони таких об`єктів та їх перелік, що із введенням воєнного стану підлягають охороні, а також порядок особливого режиму їх роботи.

Судом з`ясовано, що позивач працює на посаді інженера по роботі з регулюючими та наглядовими органами реакторного цеху № 2, де зоною обслуговування є закріплене обладнання і трубопроводи РЦ-2, що зареєстровані в Інспекції на ВП РАЕС Держатомрегулювання, в Державній службі України з питань праці, а також у відділі інспекції СВНтаПБ у ВП РАЕС (п.3.2. Посадової інструкції). Відповідно до пункту 3.3. Посадової інструкції в інженера є необхідність відвідування зони суворого режиму в реакторних відділеннях енергоблоків №3 та №4 визначена обсягом систематичного нагляду за обладнанням та трубопроводами під час експлуатації, ремонту, реконструкції, монтажу, реєстрації технічного посвідчення, яке виконується згідно зі встановленим порядком до наказів та правил з радіаційної безпеки.

На підставі наказу генерального директора ВП РАЕС ДП НАЕК "Енергоатом" № 1189-к від 04.03.2022 ОСОБА_1 з 28.02.2022 відсторонено від роботи, без збереження заробітної плати, зі скасуванням пільг та компенсацій за умови праці, а також заблоковано з 28 лютого 2022 року індивідуальну електронну перепустку ОСОБА_1 , для проходу на територію ВП "РАЕС".

Як видно з матеріалів справи, Наказ № 1189-к від 04.03.2022 містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з ним. При цьому дата ознайомлення з наказом не зазначена. Сторонами не надано доказів, які надали б суду можливість встановити дату ознайомлення позивача з наказом № 1189-к.

Мотивом для прийняття оспорюваного наказу № 1189-к від 04.03.2022 "Про відсторонення від роботи" стало повідомлення Військової частини НОМЕР_1 , яка є підрозділом з охорони та оборони ВП "РАЕС".

Відповідно до вимог пункту 2.4. Витягу Інструкції "Організація пропускного та внутрішньооб`єктового режимів на ВП "РАЕС" 072-18-ВТ-СФЗ військовослужбовці, які несуть службу на постах з контрольно-пропускними функціями та внутрішніх постах охорони відповідають за його охорону та оборону, якісне проведення контрольно-пропускних функцій та адекватне реагування у разі вчинення порушення пропускного, внутрішньооб`єктового режимів або інших протиправних дій.

Так, 28 лютого 2022 року військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 було почуто розмову інженера (по роботі з регулюючими та наглядовими органами) 1 категорії реакторного цеху 2 ОСОБА_1 з негативними висловлюваннями щодо супротиву держави Україна збройній агресії Російській Федерації. Про дану подію військовослужбовцями було подано коменданту спеціальної комендатури рапорти, які на виконання завдань із забезпечення фізичного захисту ядерної установки були передані службі фізичного захисту ВП РАЕС.

Оскільки реагування та вжиття заходів щодо припинення або усунення наслідків порушення здійснюється при повній взаємодії військовослужбовців, начальника зміни центрального пульту фізичного захисту та інших працівників служби фізичного захисту, тому 28.02.2022 вилучено у ОСОБА_1 індивідуальну електронну перепустку, до з`ясування всіх обставин, що останнім також визнається та оспорюється.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Статтею 46 КЗПП України відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається, зокрема, у випадках, передбачених законодавством.

При цьому усупереч доводам заявника його відсторонення прямо передбачене законодавством.

Так, державним комітетом ядерного регулювання України №156 від 28.08.2008 відповідно до ст. 33 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" ( 39/95-ВР ), ст. 20 Закону України "Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання" ( 2064-14 ), підпункту 5 пункту 4 Положення про Державний комітет ядерного регулювання України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року N 1830 ( 1830-2006-п ) та з метою забезпечення регулювання діяльності в сфері фізичного захисту ядерних установок та ядерних матеріалів затверджено Загальні вимоги до систем фізичного захисту ядерних установок та ядерних матеріалів і Загальні вимоги до систем фізичного захисту ядерних матеріалів при їх перевезенні.

Згідно з п. 5.2.4. Загальних вимог експлуатуюча організація забезпечує своєчасне виявлення потенційних внутрішніх правопорушників на ядерній установці шляхом відсторонення від особливих робіт порушників вимог фізичного захисту.

Пунктом 10 та 18 ч.1 ст. 1 Закону України "Про фізичний захист ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання" визначено, що особливі роботи - всі роботи у сфері використання ядерної енергії та радіаційної безпеки, допуск до виконання яких надається за умови проведення спеціальної перевірки відомостей щодо фізичних осіб - виконавців таких робіт; а фізичний захист - діяльність у сфері використання ядерної енергії, спрямована на забезпечення захищеності ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання та на зміцнення режиму нерозповсюдження ядерної зброї.

Очевидно, що в існуючому спорі індивідуальне право позивача нівелюється загальними засадами забезпечення радіаційної безпеки, тобто публічним інтересом.

Апеляційний суд вважає, що вжитий роботодавцем ряд заходів є виправданим та достатнім поставленій меті за відповідного правового режиму.

На час розгляду справи судом попередньої інстанції та її перегляду апеляційним судом будь-якої інформації щодо завершення спеціальної перевірки позивача чи дозволу на його допуск до роботи на ядерному об`єкті матеріали справи не містять.

Відсутність в наказі вказівки про строк відсторонення від роботи не спонукає до визнання його незаконним.

На переконання колегії суддів, в розрізі даного питання час, на який відсторонено позивача від роботи, залежить не виключно від роботодавця, адже право бути допущеним до роботи пов`язується із проведенням щодо позивача відповідної перевірки, а також залежить від безпосередньої участі останнього в таких заходах.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вдалася до надмірного формалізму у трактуванні законодавства, що регулює спірні правовідносини, і його твердження з приводу неправомірності наказу про відсторонення від роботи є неспроможними для задоволення вимог позову.

При цьому зважається на те, що за позивачем зберігається робоче місце, а трудовий договір не припинений.

Оскільки відсутні правові підстави для скасування оспорюваного наказу про відсторонення від роботи, то відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, завданої діями роботодавця, позаяк вони були правомірними.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 липня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків