Ухвала

28 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 335/10251/20

провадження № 61-10106 ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ці судові рішення, в якій просила їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Щодо підстав касаційного оскарження

Відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Заявник у касаційній скарзі виокремив таку підставу касаційного оскарження як відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статтей 16, 22, 23 ЦК України,статтей 6, 8, 13 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) та частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції у подібних правовідносинах. Однак, Верховний Суд вже неодноразово висловлював свою позицію щодо питання застосування статтей 16, 22, 23 ЦК Українив розрізі правовідносин щодо відшкодування завданої фізичній особі шкоди, на деякі з яких посилався заявник у касаційній скарзі.

При цьому,Верховний Суд зазначає, що на питання тлумачення і застосування Конвенції та Протоколів до неї, згідно із статтями 19, 32 Конвенції поширюється юрисдикція Європейського суду з прав людини.

Формальне посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та без наведення переконливих аргументів на підтвердження цих обставин не може бути підставою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Враховуючи призначення Верховного Суду, який є судом права, та з огляду на зміст пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, метою відкриття касаційного провадження на підставі наведеної процесуальної норми є формування судової практики щодо застосування норм права, а не надання оцінки правильності застосування норм права у спірних правовідносинах, коли мотивом заявника є - домогтися повторної оцінки касаційним судом обставин справи.

Таке узагальнене посилання у касаційній скарзі на підставу касаційного оскарження, яка зазначена упункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України, без обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави, не є виконанням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав оскарження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Заявник у касаційній скарзі посилається на ряд постанов Верховного Суду, однак не вказує, що підставою касаційного оскарження є застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні конкретних норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження з визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав). Також надіслати на адресу суду копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 вересня 2022 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 10 листопада 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь