Справа № 450/3815/21 Провадження № 2/450/377/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про (предмет спору) реальний розподіл земельної ділянки, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про реальний розподіл земельної ділянки. Зазначає, що вони з відповідачем ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки площею 0,1484 га, кадастровий номер :01:002:0436, за адресою АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Соколюк Н.В. Кожному з них належить по 1/2 частці земельної ділянки у спільній частковій власності. На земельній ділянці розміщений житловий будинок та господарські споруди, якими сторони володіють на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Соколюк Н.В. Зазначає, що вони з відповідачем є чужими людьми, між ними склалися недобросусідські відносини, виникають непорозуміння. Розділити земельну ділянку в добровільному порядку сторони не можуть. Як зазначає позивач у позовній заяві, нею пропонувався відповідачу варіант розподілу земельної ділянки згідно висновку експерта ТзОВ «Гал - Світ», однак з ним відповідач не погодився. У 2019 році був виготовлений додатковий варіант розподілу земельної ділянки, який також не був погоджений між сторонами відтак, для вирішення даного питання позивач змушена була звернутися з даним позовом до суду. Просить ухвалити рішення про реальний розподіл земельної ділянки у відповідності з варіантом розподілу, запропонованим у висновку експерта за результатами проведеної судової земельно технічної експертизи №021/21 від 12.07.2021 року, як співвласнику 2.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задоволити, а також здійснити розподіл судових витрат. Вважають найбільш прийнятним поділ земельної ділянки згідно Додаткового варіанту 3 розподілу земельної ділянки Висновку №021/21 додаткової земельно технічної експертизи від 12.07.2021 року.

Позиція відповідача: відповідач ОСОБА_3 у встановлений строк не надав суду відзиву на позовну заяву без поважних причин, наданою судом можливістю для реалізації свого права на отримання професійної правничої допомоги відповідач не скористався, клопотань про призначення у справі судової експертизи не заявляв. В судовому засіданні позовні вимоги заперечив, зазначив, що він не погоджується з жодним варіантом розподілу земельної ділянки згідно висновку додаткової земельно технічної експертизи по заяві ОСОБА_1 від 12.07.2021 року, оскільки такі не відповідають договору купівлі продажу земельної ділянки. Зазначав, що запропоновані варіанти поділу земельної ділянки знецінюють земельну ділянку відповідача. Вважає, що відповідно до договорів купівлі продажу та технічного паспорту дане домогосподарство не може бути поділене на два домогоспордарства, та з цих підстав в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

16.09.2021 року запит щодо доступу до персональних даних; 16.09.2021 року ухвала про відкриття провадження; 23.09.2021 року клопотання позивача про повернення позовної заяви; 11.10.2021 року відповідь на запит; 29.10.2021 року ухвала підготовчого судового засідання; 29.10.2021 року ухвала підготовчого судового засідання; 09.12.2021 року клопотання позивача про призначення справи до судового розгляду по суті; 10.12.2021 року ухвала підготовчого судового засідання; 19.01.2022 року клопотання позивача про призначення справи до судового розгляду по суті; 20.01.2022 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 16.02.2022 року клопотання позивача про розгляд справи у відсутності; 17.02.2022 року повідомлення позивача про представлення оригіналу висновку експертизи; 17.02.2022 року повідомлення про виклик експерта; 18.03.2022 року ухвала судового засідання; 26.03.2022 року повідомлення про виклик експерта; 05.05.2022 року ухвала судового засідання; 09.05.2022 року повідомлення про виклик експерта; 06.06.2022 присяга експерта; 06.06.2022 року розписка експерта; 14.07.2022 року заява відповідача; 30.09.2022 року заява клопотання відповідача; 30.09.2022 року виступ позивача в судових дебатах.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 набули у власність в рівних частинах, по Ѕ кожний, земельну ділянку площею 0,1484 га, кадастровий номер :01:002:0436, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована на території с. Солонка Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки, укладеного 06.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської област іСоколюк Н.В. 06.12.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1846, що стверджується копією договору.

Також згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 06.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Соколюк Н.В. 06.12.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1843, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 набули у власність в рівних частинах, по Ѕ кожний, житловий будинок АДРЕСА_2 .

За домовленістю сторін у власність ОСОБА_1 перейшли приміщення: в підвалі - кладова V площею 29,4 кв. м; коридор VІ площею 3,2 кв.м; кладова VІІ площею 7,4 кв. м; всього в підвалі 40,0 кв.м; на першому поверсі всі приміщення загальною площею 137,9 кв. м., крім приміщення сходової клітки І площею 8,4 кв. м, а також літня кухня - гараж літ. «Б».

У власність ОСОБА_3 перейшли приміщення в підвалі - ванна ІІІ площею 7,7 кв.м; кладова ІV площею 16,6 кв. м; гараж VIІІ площею 30,8 кв. м; кладова X площею 8,1 кв.м; всього в підвалі 63,20 кв.м; всі приміщення на другому поверсі площею 138,4 кв. м., крім сходової клітки І площею 8,6 кв. м, а також сарай літ. «В».

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходяться наступні приміщення в підвалі - сходова клітка І площею 7,4 кв. м; коридор II площею 20,8 кв. м, котельня IX площею 9,1 кв. м; сходова клітка на 1-му поверсі І площею 8,4 кв. м; сходова клітка на 2-му поверсі І площею 8,6 кв. м. Всього в спільному користуванні 54,3 кв. м.

Також у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходяться - вбиральня, вигрібні ями; криниця, забор, мощення.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 28.09.2016 року, номер інформаційної довідки 69233929, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, позивач ОСОБА_1 зареєструвала 23.09.2016 року право власності на Ѕ частину земельної ділянки, номер запису про право власності 16628969, форма власності приватна, вид спільної власності спільна часткова, розмір частки Ѕ.

Право власності на Ѕ частину земельної ділянки ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач ОСОБА_1 просить здійснити реальний розподіл земельної ділянки площею 0,1484 га, кадастровий номер :01:002:0436, в АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка перебуває у спільній частковій власності сторін по Ѕ частці.

З метою поділу земельної ділянки площею 0,1484 га, позивачем долучений до матеріалів позовної заяви Висновок №021/21 від 12.07.2021 року за результатами додаткової земельно технічної експертизи по заяві ОСОБА_1 , складений судовим експертом ТзОВ «Гал - Світ» Табунщик Т.Я. Даним висновком судовим експертом запропоновано три додаткових варіанти розподілу земельної ділянки площею 0,1484 га за адресою АДРЕСА_1 з врахуванням належних ОСОБА_1 та ОСОБА_3 часток в розмірі Ѕ і господарських будівель і споруд, що були в спільній власності з уточненими розмірами земельних ділянок з сервітутним правом і наданого кадастрового плану та Державного акту на право приватної власності на землю ІІ ДВ №002623 від 17.09.2001 року.

В судовому засідання допитана судовий експерт ОСОБА_4 , яка будучи попереджена про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків, надала відповідні роз`яснення щодо додаткових варіантів розподілу спірної земельної ділянки. Зазначила, що на день огляду і дослідження спірна земельна ділянка знаходилась в користуванні двох співвласників, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Розподіл між сторонами житлового будинку та господарських споруд за домовленістю сторін проведений згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 06.12.2005 року. У спільній власності знаходяться господарські будівлі: вбиральня, вигрібна яма, криниця, огорожі, замощення. Як встановлено з пояснень ОСОБА_4 , додаткові варіанти розподілу земельної ділянки нею були запропоновані з врахуванням кадастрового плану земельної ділянки з прив`язкою до координат контурів земельної ділянки, та з врахуванням права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди і їх фактичного користування. У висновку №021/21 від 12.07.2021 року судовим експертом проведено реальний поділ земельної ділянки з урахуванням господарських будівель, які були виділені сторонам у спільне користування, та доступу до них, та розраховано грошову компенсацію згідно технічного паспорту на момент укладення купівлі продажу житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують інтереси інших осіб та інтересів суспільства.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. ст. 86, 88 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно ч.3 ст. 98 ЗК України встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Згідно ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Положення ст. 401 ЦК України відображає право власника сусідньої земельної ділянки використовувати земельну ділянку іншого власника для власної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 402 ЦК України в разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Право власності не є абсолютним, може бути обмежено, але таке обмеження має бути здійснено на підставі закону та з урахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

З пояснень позивача та його представника вбачається, що оскільки між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, мирне врегулювання спору є неможливим, а тому добровільно розділити належну їм на праві спільної часткової власності земельну ділянку сторони не можуть.

У висновку експерта №021/21 додаткової земельно технічної експертизи від 12.07.2021 року, складеного за заявою позивача ОСОБА_1 екпертом ТзОВ «Гал - Світ» ОСОБА_4 , експертом запропоновано три додаткових варіанти розподілу земельної ділянки площею 0,1484 га за адресою АДРЕСА_1 з врахуванням належних ОСОБА_1 та ОСОБА_3 часток в розмірі Ѕ і господарських будівель та споруд, що є у спільній власності з уточненими розмірами земельних ділянок з сервітутним правом і наданого кадастрового плану.

З пояснень сторони позивача вбачається, що позивач схиляється до додаткового варіанту 3 розподілу земельної ділянки і господарських будівель і споруд Висновку № 021/21 додаткової земельно технічної експертиз від 12.07.2021 року.

Відповідач не погодивсяся з жодним варіантом розподілу земельної ділянки, запропонованим судовим експертом, посилаючись на неможливість розподілу, а також на те, що проведення розподілу не відповідає укладеному сторонами договору купівлі продажу земельної ділянки від 06.12.2005 року. При цьому жодних належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення, суду не надав. Правом на проведення у встановленому законом порядку судової експертизи відповідач не скористався, відповідного клопотання суду не заявляв.

Натомість в судовому засіданні 30.09.2022 року на стадії судового розгляду справи відповідач, в порушення вимог ч. 3 ст. 83 ЦПК України, просив суд взяти до уваги, як доказ у справі, висновок експерта Бутакової М.А. від 26.09.2022 року №24/1, складений експертом на підставі його звернення. При цьому причин, які унеможливлювали подання вказаного висновку у встановлений законом строк, та доказів, які підтверджують, що відповідач здійснив всі належні від нього дії, спрямовані на його отримання (ч.4 ст.83 ЦПК України) відповідач суду не повідомив. Протокольною ухвалою від 30.09.2022 року у прийнятті вищевказаного експертного висновку суд відмовив.

Суд наголошує на тому, що одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

З врахуванням викладеного, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ст. 133 ч. 3 п. 4 ЦПК України).

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати за виготовлення технічної документації з поділу земельної ділянки та оплати за проведення експертизи.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Отже, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони.

Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Враховуюче те, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до її звернення до суду з позовом, то підстави для відшкодування їй витрат на складення такого експертного висновку відсутні.

На користь такого висновку також свідчать норми частини восьмої статті 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження в поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі №824/647/19-а.

Окрім того позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували сплату нею вартості вказаних послуг. З огляду на вказане, в цій частині розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 358, 364 ЦК України, ст. ст. 78, 86 - 88, 98, 100 ЗК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про реальний розподіл земельної ділянки, задоволити.

Провести між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 реальний розподіл земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1484 га, кадастровий номер :01:002:0436, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236 по 1/ 2 частці у відповідності з додатковим варіантом №3 розподілу земельної ділянки Висновку №021/21 додаткової земельно технічної експертизи, складеного ТзОВ «Гал - Світ» 12.07.2021 року.

Виділити у спільну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельні ділянки під житловим будинком, входом в цокольний поверх, криницею, вигрібною ямою і біля газового редуктора загальною площею 254 кв. м.

Виділити у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 615 кв. м., в тому числі під забудовами з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки від т. А в м: 6,10; 2,06; 54,69; 7,86; 13,31; 2,46; 8,00; 3,00; 3,00; 2,00; 5,00; 8,69; 11,35; 5,93; 3,61; 2,77; 3,44; по житловому будинку (1,64; 3,64; 15,90; 6,30); 2,30; 2,30; 6,30; 2,00.

Виділити у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 615 кв. м в тому числі під забудовами з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки від т. Б в м: 10,10; 1,94; 2,30; 2,30; по житловому будинку (2,17; 1,30; 4,12; 17,50; 0,30; 1,35; 5,97; 2,76); 3,46; 3,61; 5,93; 11,35; 12,15; 13,31; 7,86; 9,50; 9,91; 1,86; 4,36; 2,30; 3,85; 1,10; 4,00; 12,19; 63,67.

Надати земельній ділянці ОСОБА_1 шириною 1,0 м сервітутне право для обслуговування стін житлового будинку площею 23,20 кв. м (16,90 x 1,0 + 6,30 x 1,00).

Надати земельній ділянці ОСОБА_1 сервітутне право біля входу

в підвал літньої кухні літ. Б для можливості обслуговування насосів площею 17,06

кв. м з геометричними розмірами в м: 1,97; 6,19; 2,46; 1,97; 8,67.

Надати земельній ділянці ОСОБА_3 шириною 1,0 м сервітутне право для обслуговування стін житлового будинку площею 31,37 кв. м (3,76 x 1,00 + 18,50 x 1,00 +6,29 x 1,00 + 1,30 x 2,17).

Виділити у власність ОСОБА_3 примішення вбиральні.

Виділити у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 огорожу №1 та огорожу №2 у відповідності до запропонованих меж земельних ділянок.

Виділити у спільну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 криницю та вигрібну яму.

Виділити у власність ОСОБА_1 площу замощення 133,5 кв.м.

Виділити у власність ОСОБА_3 площу замощення 102,5 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за збільшення його частки в сумі 9293,00 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто три) гривні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 908,00 грн. сплаченого судового збору.

Висновок №021/21 додаткової земельно технічної експертизи, складений 12.07.2021 року ТзОВ «Гал - Світ», є невід`ємною частиною рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 07.10.2022 року.

СуддяД. А. Кукса