ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/5081/20 Номер провадження 22-ц/814/2557/22Головуючий у 1-й інстанції Клименко А.М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

за участі секретаря: Боштенко В.Ю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Агаєвої Сабіни Мирсаррафівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2021 року , ухваленого у складі головуючого судді Клименко А.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна індивідуальною власністю, розподіл майна подружжя та визнання права власності на частину квартири,

встановив:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до своєї колишньої дружини ОСОБА_2 і просив визнати за ним у порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати його особистою приватною власністю однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі № 640/13809/13-ц від 13 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 25 жовтня 2013 року, шлюб між сторонами - розірвано.

У 2002 році за особисті кошти, які були одержані ОСОБА_1 у дар від його батьків, які отримали кошти від продажу їх спільної квартири, позивач придбав квартиру АДРЕСА_2 .., вартістю 514100 грн.

За час перебування в шлюбі подружжя ОСОБА_3 до 2007 року за спільні кошти придбало квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 681800 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна індивідуальною власністю, розподіл майна подружжя та визнання права власності на частину квартири, - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено факту того , що квартиру АДРЕСА_2 придбано за кошти його батьків, також позивачем не доведено належними та допустимими доказами , що квартира АДРЕСА_1 була придбана за рахунок спільних коштів подружжя.

З рішенням не погодився ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу через свого представника ОСОБА_4 .

Апелянт вважає , що вказане рішення є незаконним, прийняте з порушенням норм процесуального права та не вірним застосуванням норм матеріального права, висновки суду у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

У апеляційній скарзі просив, рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2021 року скасувати , ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 1987 року , рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.(а.с.38)

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_2 (від 28.12.2012 року)(а.с.40)

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу, посвідченого 19.04.2002 приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д., позивач ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2 , за 21211 грн, що на той час за курсом обміну НБУ (1 долар США = 5,3286 грн.) становило 3980,59 доларів США). Відповідно до п. 10 цього договору, перед його посвідченням нотаріусом був роз`яснений сторонам договору, в тому числі покупцю позивачу ОСОБА_1 , зміст статей 4, 17 Закону України «Про власність» та статей 22, 23 Кодексу про шлюб і сім`ю України (а.с. 42).

До матеріалів справи долучено Звіт про оцінку майна , а саме квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого вартість квартири за вказаною адресою станом на 15 червня 2020 року становить 681 800,00 грн.

Також у матеріалах справи наявний звіт про оцінку квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого вартість вказаної квартири станом на 15 червня 2020 року становить 514 100,00 грн.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Положеннями статті 60Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Із суті зазначеного слідує презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України,дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За положеннями статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте одним із подружжя до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком районного суду, щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно договору купівлі продажу від 09 квітня 2002 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 продали належну їм квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_7 .За продаж вказаного майна продавці отримали 610000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи , а саме договору купівлі продажу від 09 квітня 2002 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , останній придбав у власність кВ. АДРЕСА_2 , вартість якої склала 21211 грн.

Згідно приписів СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Місцевим судом вірно встановлено, що квартиру АДРЕСА_1 сторонами набуто в період шлюбу, але встановивши, що квартира АДРЕСА_2 , також була придбана подружжям ОСОБА_3 в період шлюбу, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про належність вказаної квартири на праві власності лише відповідачці, керуючись виключно припущеннями.

З матеріалів даної справи слідує, що за час шлюбу подружжям ОСОБА_3 набуто дві квартири : АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 .

Так, як подружжя користується рівними правами на майно , то колегія суддів приходить до висновку , що в порядку розподілу майна подружжя слід визнати право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , а за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Та, зважаючи на наявні у матеріалах справи звіти про оцінку майна , якими визначена вартість квартир : АДРЕСА_2 514 100 грн.; АДРЕСА_1 681 800 грн., суд вважає за потрібне зауважити про необхідність відповідачем відшкодування позивачу різниці вартості нерухомого майна, яка складає ( 681 000 514 100) : 2 = 83 850 грн.

Але, оскільки сторонами не заявлено вимоги про стягнення компенсації різниці у вартості майна, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення вказаної компенсації з відповідачки на користь позивача.

Виходячи з викладеного, колегія приходить до висновку , що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про розподіл набутого в шлюбі майна вищезазначеним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст..376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст..367, п.2,ч.1 ст.374,382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Агаєва Сабіна Мирсаррафівна задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2021 року скасувати, ухваливши нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна індивідуальною власністю, розподіл майна подружжя та визнання права власності на частину квартири - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а за ОСОБА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у сумі 1000 грн., та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А.Лобов