Справа № 603/230/22
Провадження №6/603/2/2022
У Х В А Л А

"07" жовтня 2022 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Гудкової Ю. Г.,

секретар судового засідання Сандалюк О. В.,

за участі:

заявника ОСОБА_1 , представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Андрусенка І. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить визнати судовий наказ, виданий Монастириським районним судом Тернопільської області 11.07.2022 року таким, що не підлягає виконанню.

Заяву обґрунтовано тим, що під час спільного проживання з ОСОБА_2 народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти завжди перебували на її утриманні. ОСОБА_2 відносився байдуже та негативно, жодної фінансової допомоги не надавав, проживав та проживає разом зі своїми батьками в с. Гончарівка Чортківського району Тернопільської області. Внаслідок незадовільного фінансового стану ОСОБА_1 , попередивши ОСОБА_3 , у якого на той час гостювали діти, виїхала на роботу у Польщу. За час її відсутності ОСОБА_2 подав заяву про розірвання шлюбу, вказавши, що спору з приводу місця проживання дітей немає. Проте, місце проживання дітей зареєстровано разом із заявницею за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 забороняє їй бачитися з дітьми. Судовий наказ про стягнення з неї аліментів на утримання дітей, виданий 11.07.2022 року Монастириським районним судом Тернопільської області, вважає таким, що виданий помилково, оскільки діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою місця проживання батька ОСОБА_2 . Крім цього, нею подано позовну заяву про визначення місця проживання дітей.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала, суду пояснила, що зі стягувачем ОСОБА_2 у них є двоє дітей, проте прожили у зареєстрованому шлюбі вони лише один місяць. Діти залишилися проживати разом із нею, однак у зв`язку з складним матеріальним становищем вона змушена була поїхати за кордон. Дітей залишила проживали разом із стягувачем. З того часу ОСОБА_2 не надає їй можливості бачитися з дітьми. На даний час вирішується спір про встановлення місця проживання дітей.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Андрусенко І. Я. в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення заяви. Пояснив, що з лютого 2022 року діти проживають з батьком ОСОБА_2 . Він працює, отримує дохід, доглядає за дітьми. На даний час спір з приводу місця проживання дітей не вирішений, тому заява ОСОБА_1 є передчасною.

У запереченні на заяву ОСОБА_5 зазначив, що 11.05.2022 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з батьком, угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між ними не досягнуто, а тому заявник змушений був звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, на час винесення якого, як і на даний час діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають з батьком ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 , у газифікованому, з усіма зручностями будинку. У ОСОБА_1 відсутні належні умови для проживання дітей. Вказані обставини встановлені висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Саранчуківської сільської ради від 20.06.2022 року №40. Згідно повідомлення начальника Служби у справах дітей Монастириської міської ради від 14.03.2022 року ОСОБА_8 , яке адресовано Службі у справах дітей Саранчуківської сільської ради, мати дітей ОСОБА_1 залишила дітей і на даний час перебуває за межами України в Польській Народній Республіці, у зв`язку з чим служба просить вирішити питання про переоформлення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, яку отримувала ОСОБА_1 на дітей, на батька дітей ОСОБА_2 , оскільки діти з 12.02.2022 року проживають з ним. На сьогоднішній день обставини, які існували на час видання судового наказу, не змінились. Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заявник посилається на те, що діти мають проживати з нею, а тому стягував не має права на аліменти.

При цьому, підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з підстав, на які посилається заявниця, немає, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання. Вважає, що ОСОБА_1 обрала неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки законодавством визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення. Зокрема ст. 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Ухвалення рішення суду про звільнення заявниці від сплати аліментів може бути підставою для звернення до суду із заявою в порядку ст. 432 ЦПК України, якою регламентовано порядок та підстави для визнання документа таким, що не підлягає виконанню. Просить відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Судом установлено, що Монастириським районним судом Тернопільської області 11.07.2022 року на підставі заяви ОСОБА_2 видано судовий наказ, яким з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.06.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття та судовий збір у сумі 248,10 грн.

Боржнику роз`яснено, що відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 170 ЦПК України має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Копію судового наказу з додатками направлено 13.07.2022 року боржнику ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає скасуванню, ОСОБА_1 посилається на те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Згідно ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

До підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Стягувач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів відповідно до встановленого законом порядку, як особа, з якою проживають діти.

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_2 довів наявність у себе такого права, надавши суду копії свідоцтва про народження дітей і довідку, що діти проживають з ним.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що на час звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів малолітні діти проживали разом з ОСОБА_2 у с. Гончарівка Чортківського району Тернопільської області.

Заявник також визнала той факт, що діти проживають із батьком та його батьками і до тепер, поки не вирішено судовий спір.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилається на наявність спору щодо визначення місця проживання дітей, проте, наданим їй правом на подання заяви про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами в установленому ст. 170, 423 ЦПК України, 273 СК України, порядку не скористалася, обравши інший спосіб захисту відповідно до ст. 173 ЦПК України.

Судовий наказ, виданий Монастириським районним судом Тернопільської області 11.07.2022 року №603/230/22 набрав законної сили та у відповідності до ст. 129-1 конституції України, ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 , підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів, у якому ухвалене рішення може бути підставою для звернення до суду із заявою в порядку ст. 432 ЦПК України, якою регламентовано порядок та підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 432 ЦПК України, для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржником не доведено, що судовий наказ було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, підстав для визнання виконавчого документа судового наказу таким, що не підлягає виконанню, з підстав, на які посилається заявник, немає, а тому заяву слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 353, 432 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повну ухвалу суду складено 12.10.2022 року.

Головуюча суддя Ю. Г. Гудкова

Суддя Ю. Г. Гудкова