Справа № 214/6033/22
2/214/4740/22
У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у відкритті провадження по цивільній справі

10 листопада 2022 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Чернова Н.В., дослідивши позовну заяву ОСОБА_1 (рос. ОСОБА_2 ) до начальника Відділу обслуговування громадян №21 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Михайловської Наталі про стягнення недоплаченої суми пенсії, моральної шкоди, та відшкодування шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 09 листопада 2022 року, в якій просить суд виплатити йому всю суму недоотриманої пенсії та моральну шкоду; стягнути суму завданої йому шкоди з

ОСОБА_3 обґрунтування пред`явлених вимог зазначає, що в жовтні 2022 року начальник відділу обслуговування громадян ОСОБА_4 нарахувала пенсію в розмірі 2654,03 грн. з посиланням на Закон України №1058-IV від 09.07.2003, умисно змінивши його текст. Вважає, що посадовою особою відділення обслуговування громадян №21 ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області не вірно застосовано Закон України щодо нарахування йому пенсії, а також, вважає розмір нарахованої пенсії невірним, у зв`язку з чим зазначає свій розрахунок. Посилається на те, що ОСОБА_4 порушила вимоги ст.ст.57, 58 Конституції України, застосувавши при нарахуванні пенсії Закон України №1058-IV від 09.07.2003, визначивши період з 1962 по 2003, чим завдала йому шкоду у виді недоотриманої пенсії в сумі 43120 грн за весь період з 25.06.2006 по 25.10.2022, що становить 196 місяців, що становить 16 903 040 грн. Крім того, вважає, що йому завдано моральну шкоду. Розмір недоотриманої пенсії та моральної шкоди визначає в розмірі 1 960 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Однак, ознайомившись з позовною заявою, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

У відповідності до положень ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси у способи, визначені законом.

Вжитий у цій нормі термін «суб`єкт владних повноважень» згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу або іншого суб`єкта при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України передбачає, що публічно-правовим є, зокрема, спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Так, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (п.1 ч.1 ст.19 КАС України). Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Крім того, ч.5 ст.21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм ЦПК України та КАС України дає підстави для висновку про те, що у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою безпосередньо до суб`єкта владних повноважень щодо вчинених ним дій, прийнятих рішень (бездіяльності).

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Як визначено п.11 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійному фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України. Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 вказаного Положення).

Виходячи з підпунктів 7, 8 пункту 4 зазначеного Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими та їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

З позовних вимог у цій справі вбачається, що позивач по суті просить виплатити йому недоотриману пенсію (тобто борг за пенсійними виплатами в результатами невірного розрахунку розміру пенсії) та моральну шкоду, відповідачем заявляє начальника відділу обслуговування громадян №21 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області Михайловську Наталю, тобто суб`єкта владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Таким чином, за вказаними позовними вимогами між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 та від 04 березня 2020 року у справі №757/63985/16.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем помилково визначено предметну юрисдикцію спору за правилами цивільного судочинства, в той час як спір стосовно недоотриманої суми пенсії та відшкодування моральної шкоди є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя при вирішенні питання про відкриття провадження по справі відмовляє у такому відкритті.

Зважаючи на наведені положення, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі, оскільки пред`явлений ОСОБА_1 позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.186 ч.1 п.1, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 (рос. ОСОБА_2 ) до начальника Відділу обслуговування громадян №21 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Михайловської Наталі про стягнення недоплаченої суми пенсії, моральної шкоди, та відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї документами повернути позивачеві.

Копію позовної заяви залишити в матеріалах цивільної справи.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня її підписання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Н.В. Чернова