Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2933/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №295/2933/15-ц за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на дії приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О.

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 01 липня 2021 року, яка постановлена під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі ТзОВ «ФК «Форінт») звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни. Просило: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О., в рамках виконавчого провадження №63796679, щодо відмови від проведення необхідних заходів для примусової реалізації 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65,1 кв.м, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду 07 березня 2003 року за №43671, яке зареєстровано в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 26 травня 2004 року за реєстраційним №1223138; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкову Є.О., в рамках виконавчого провадження №63796679, провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації вищезазначеного майна та передати арештоване майно на реалізацію, без попередньої згоди органів опіки та піклування.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. перебуває виконавче провадження №63796679 із примусового виконання виконавчого листа №295/2933/15-ц від 26 серпня 2016 року, виданого на виконання судового рішення, за якими у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року №Z012/110/684 у сумі 637 521,11 грн. та за кредитним договором від 27 червня 2008 року №Z012/110/301 у сумі 58 401,78 дол.США і 26 831,64 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду 07 березня 2003 року за №43671, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах із встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної під час вчинення виконавчих дій. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2019 року замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт». На підставі постанови приватного виконавця від 04 грудня 2020 року здійснений опис та арешт майна боржника 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . На адресу ТзОВ «ФК «ФОРІНТ» 19 квітня 2021 року надійшов висновок про вартість описаного заставного майна боржника та визначено початкову вартість реалізації майна боржника в розмірі 308 297 грн. ТзОВ «ФК «Форінт» погоджена оцінка майна боржника та заявлено клопотання приватному виконавцю Волковій Є.О. про невідкладне вжиття заходів із метою реалізації описаного та арештованого майна боржника через ДП «СЕТАМ». На адресу ТзОВ «ФК «Форінт» 26 квітня 2021 року надійшло повідомлення-пропозиція приватного виконавця за вих. №63796679/2529 від 20 квітня 2021 року, згідно якого приватний виконавець відмовила стягувачу в задоволенні клопотання про передачу майна на реалізацію та повідомила про неможливість звернути стягнення на майно боржника. Відмовляючи у зверненні стягнення на предмет іпотеки та передачі майна на реалізацію, приватний виконавець Волкова Є.О. керувалася рішенням виконкому Житомирської міської ради від 03 лютого 2021 року №95 про відмову в наданні дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , враховуючи те, що за даною адресою зареєстровані діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в подальшому будуть мати право користування житловою площею. Сторона виконавчого провадження вважає дії приватного виконавця Волкової Є.О. незаконними та такими, що грубо порушують права та законні інтереси стягувача, оскільки висновок приватного виконавця щодо необхідності отримання згоди органів опіки та піклування при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не ґрунтується на положеннях законодавства. Крім того, представник стягувача у скарзі звертав увагу суду на те, що предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 формально є об`єктом житлової нерухомості, а фактично в зазначеній квартирі знаходиться нежитлове приміщення, яке використовується під магазин непродовольчих товарів. Квартира АДРЕСА_2 є об`єктом комерційного призначення, як житлове приміщення не використовується з 2005 року (початком реконструкції), а неповнолітні особи зареєстровані в квартирі після завершення реконструкції вказаного нерухомого майна. На переконання представника стягувача, реєстрація неповнолітніх дітей в квартирі, що є предметом іпотеки, є способом ускладнення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Приватний виконавець неправомірно відмовив стягувачу у вчиненні виконавчих дій з реалізації описаної та арештованої 1/4 частини квартири, оскільки нормами чинного законодавства України не передбачено отримання згоди служби у справах дітей при передачі предмету іпотеки на примусову реалізацію з прилюдних торгів на виконання рішення суду.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 01 липня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ТзОВ «ФК «Форінт» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення скарги в повному обсязі.

Доводи аргументує тим, що суд не надав належної правової оцінки обставинам справи, не дослідив обставин, що мають значення для справи. Не встановивши порушення прав та законних інтересів неповнолітніх осіб, суд відмовив у задоволенні скарги формально без з`ясування всіх обставин справи. Фактично квартира АДРЕСА_2 не є об`єктом житлової нерухомості, а переобладнана під об`єкт комерційного призначення та є непридатною для використання та проживання у ній дітей, а тому висновки суду щодо можливого порушення прав неповнолітніх осіб на користування нерухомістю є помилковими. Відмовляючи у задоволенні скарги, суд не врахував роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 15 травня 2019 року в справі №678/301/12.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є.О. посилається на те, що за фактом має місце переведення жилого приміщення у нежиле. Боржник, зловживаючи своїми правами, з метою недопущення реалізації майна за рішенням суду не здійснює державної реєстрації зміни цільового призначення об`єкту нерухомості з житлової на комерційну та зареєстрував у даному приміщенні неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні, проведеному судом апеляційної інстанції в режимі відеоконференції, представник ТзОВ «ФК «Форінт» апеляційну скаргу підтримав. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення скарги стягувача на дії приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. в повному обсязі.

Божник та приватний виконавець до суду не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовували. За змістом положень частини другої ст.372 ЦПК України неявка боржника та приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду. Крім того, явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частиною першою ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб). Розуміє під цим сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша ст.74 Закону).

На підставі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 жовтня 2021 року в справі 755/12052/19 дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Отже, якщо на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду, яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки не може перешкоджати виконанню судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 295/2933/15-ц зазначено, що пункт 1 частини п`ятої ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. У разі звернення особи, яка вважає, що її права порушено діями або бездіяльністю державного/приватного виконавця, оцінку діям виконавця щодо виконання судового рішення із урахуванням прав дітей (якщо такі права порушуються) надає саме суд, враховуючи конкретні обставини справи, а також доводи сторін спору.

Боржник діє недобросовісно та порушує умови договору іпотеки, якщо після його укладення, без згоди банку, зареєстрував в іпотечній нерухомості неповнолітніх дітей.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2015 року в рахунок погашення заборгованості у сумі 637 521,11 грн. за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року № Z012/110/684 та у сумі 60 062,38 дол.США за кредитним договором від 27 червня 2008 року №Z012/110/301, звернуто стягнення на предмет іпотеки, зокрема: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,1 кв.м, яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду 07 березня 2003 року за №43671, що зареєстровано в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 26 травня 2004 року за №1223138, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2015 року змінено та викладено перші речення другого та третього абзаців у наступній редакції: «У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року №Z012/110/684 у сумі 637 521,11 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 382 882,98 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 241 525,18 грн; заборгованості за пенею, нарахованою на тіло кредиту, у сумі 6 768,51 грн; заборгованості за пенею, нарахованою на проценти за користуванням кредиту, у сумі 6 344,44 грн. та погашення заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року №Z012/110/301 у сумі 58 401,78 дол.США і 26 831,64 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 33 589,08 дол.США; заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 24 812,70 дол.США; заборгованості за пенею, нарахованою на тіло кредиту, у сумі 16 220,01 грн; заборгованості за пенею, нарахованою на проценти за користування кредитом, у сумі 10 611,63 грн. звернути стягнення на предмети іпотеки».

Із метою примусового виконання вказаного судового рішення 26 серпня 2016 року Богунським районним судом м.Житомира виданий виконавчий лист, який скеровано до приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2019 року замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №295/2933/15-ц від 26 серпня 2016 року, виданих Богунським районним судом м. Житомира, за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт».

Приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. 04 грудня 2020 року у ВП №63796679 винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 (предмета іпотеки) 1/4 частину приміщення квартири АДРЕСА_1 , вжито заходи для отримання висновку про вартість майна, яка станом на 29 березня 2021 року становила 308 297 грн.

При виконанні рішення суду приватним виконавцем Волковою Є.О. направлено запит до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради щодо місця реєстрації боржника за виконавчим документом.

21 грудня 2020 року за вих.№10-09/816/1 Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради повідомило, що боржник за виконавчим документом ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 із 03 липня 1999 року. Окрім того повідомлено, що за вищевказаною адресою зареєстровано 4 особи, в тому числі двоє дітей 2005 та 2011 року народження.

Пункт 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, (далі Інструкція) передбачає, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої п.9 частини першої ст.37 Закону.

На виконання вищевказаного пункту Інструкції приватний виконавець Волкова Є.О. звернулася до Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради з приводу надання дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , але у цій квартирі зареєстровані діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, рішенням виконкому Житомирської міської ради від 03 лютого 2021 року №95 приватному виконавцю відмовлено у наданні дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , враховуючи те, що за даною адресою зареєстровані діти, які у подальшому будуть мати право користування житловою площею.

Повідомленням від 20 квітня 2021 року №63796679/2529 приватний виконавець Волкова Є.О., зіславшись на положення Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.177 СК України, п.28 VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5, сповістила стягувача про те, що звернути стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки, а саме: 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , можливим не вбачається.

Матеріали справи не містять доказів, як б підтверджували факт звернення боржника ( ОСОБА_1 ) до банку з заявою про надання згоди на реєстрацію неповнолітніх дітей в іпотечній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що приватний виконавець обґрунтовано керувалася рішенням виконкому Житомирської міської ради від 03 лютого 2021 року №95, яким у наданні дозволу на реалізацію 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 відмовлено, оскільки в спірній квартирі зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_5 , 2005 року народження та ОСОБА_6 , 2011 року народження.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з вищевикладеними підставами відмови у задоволенні скарги з наступних міркувань.

При розгляді даної скарги суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в межах виконавчого провадження №63796679 виконується рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, коли були зареєстровані діти у спірній квартирі, частку в якій стягувач просить передати на реалізацію. Крім того, не надана оцінка й доводам ТзОВ «ФК «Форінт» про те, що майно, на яке суд звернув стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості, використовується не як житло, а як магазин. Лише після встановлення вказаних обставин можливо правильно оцінити дії приватного виконавця.

У своїй скарзі ТзОВ «Форінт» зазначило, що висновок приватного виконавця щодо необхідності отримання згоди органів опіки та піклування при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не ґрунтується на положеннях законодавства; вказане нерухоме майно не є житловим приміщенням, а з 2005 року використовується для здійснення підприємницької діяльності, - як магазин непродовольчих товарів; власники цього майна вже після завершення реконструкції вказаного нерухомого майна зареєстрували за цією адресою неповнолітніх дітей, чим створили перешкоди в реалізації іпотекодержателем своїх прав; іпотекодавець порушив умови договору іпотеки та без отримання письмової згоди зареєстрував неповнолітніх дітей в квартирі, яка є предметом іпотеки.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що вищевказані доводи та відповідні їм обставини не впливають на встановлений порядок передачі майна на реалізацію і не позбавляють виконавця обов`язку враховувати висновок органу опіки та піклування щодо можливості передачі на примусову реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти.

Разом із тим, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (частина перша ст.41 Закону України «Про іпотеку»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (частина перша, пункт 1 частини другої, пункт 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження щодо виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,1 кв.м, яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах із встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували підстави для примусової реалізації у вказаному виконавчому провадженні 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , зокрема відсутні судові рішення про поділ майна або звернення стягнення на частку боржника у праві спільної власності на квартиру, що є предметом іпотеки. Також матеріали справи не містять судових рішень про зміну порядку і способу виконання рішення.

Із огляду на вищевикладене, дії приватного виконавця Волкової Є.О. щодо відмови у проведенні примусової реалізації 1/4 частини спірної квартири прав ТзОВ «ФК «Форінт» як стягувача не порушують, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні скарги, але помилився у мотивах такої відмови.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює ухвалу суду першої інстанції, із урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 01 липня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: