Провадження № 2/947/1159/22
Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С. розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в майні, -
Представник позивачки просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача у засідання не прибув, до суду повернулося поштове повідомлення, з відміткою «адресат відсутній», за правилами ст.128 ч.8 ЦПК України вважається повідомленим належним чином.
Суд, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 24.04.2018р. у справі №520/8220/17, було розподілене майно колишнього подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , та визнано право власності по Ѕ частки на автомобіль MITSUBISHI LANSER, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Рішенням суду було встановлено, що автомобіль MITSUBISHI LANSER, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , було придбано на підставі довідки-рахунку № ААВ 369969 від 17 серпня 2009 року на ім`я ОСОБА_2 в період шлюбу з ОСОБА_1 та зареєстровано за ОСОБА_2 .
Згідно ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Після визнання права власності на Ѕ частку автомобіля MITSUBISHI LANSER, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 , автомобілем в цілому продовжує користуватись відповідач ОСОБА_2 .
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Виділити частку в натурі автомобіля є неможливим, так як автомобіль є неподільною річчю.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Заявляючи вимогу про припинення права власності на частку у праві спільної власності, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, як правило, не згоден її виплачувати, що і є суттю спору. Тому відповідач не зобов`язаний вносити відповідні кошти на депозитний рахунок суду. Залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того із подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Тоді як інший із подружжя, як правило, не має такої можливості, хоча залишається співвласником.
Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачці, право власності якої на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі №210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 3 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі №760/789/19).
В межах розгляду даної справи, ухвалою суду від 22.09.2021 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу з метою визначення ринкової вартості спірного автомобіля. Позивачка оплатила проведення призначеної експертизи. 17 лютого 2022 року експерт надав повідомлення №21-6483 про неможливість надати висновок у зв`язку з невиконанням клопотання експерта, відповідачем ОСОБА_2 , який у зазначений термін не надав автомобіль експерту для огляду.
Відповідач, ОСОБА_2 , відзив на позов не надав, свою не згоду з ціною компенсації не підтвердив доказами та вчиняв перешкоди суду для встановлення ринкової вартості автомобіля під час проведення судової експертизи. Така поведінка відповідача критично розцінюється судом як ухилення від проведення експертизи.
Згідно ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Так, позивачка відповідно до ст. 364 ЦК України, має право на припинення права власності на частку шляхом стягнення компенсації, якщо річ є неподільною, тому позов підлягає задоволенню.
На підстав ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн.
Тому, на підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-13,76-89,258-273,280-289 ЦПК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Бескровний Я. В.