У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

05 вересня 2022 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді Зуєвич Л.Л., розглянувши матеріали заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» /далі - ТОВ «Київські енергетичні послуги»/ (; адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 31) про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (адреса розташування нерухомого майна: АДРЕСА_1 ),

В С Т А Н О В И В:

23.08.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана заява ТОВ «Київські енергетичні послуги», датована 16.08.2022, за підписом представника - Сластьон І.А. (діє на підставі довіреності), в якій заявник просить суд:

-стягнути на користь ТОВ «Київські Енергетичні Послуги» з ОСОБА_1 16 934,06 грн заборгованості за спожиту електричну енергію;

-стягнути на користь ТОВ «Київські Енергетичні Послуги» з ОСОБА_1 20,58 грн інфляційної складової боргу, 97,82 грн в рахунок трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, 248,10 грн судового збору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2022 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Судом в порядку ч. 5 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлено запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника у справі.

Разом з тим, суд виходить з того, що згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Вивчивши подану заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов до висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частина 3 ст. 19 ЦПК України передбачає, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, визначений ст. 161 ЦПК України, п. 3 ч. 1 якої передбачає, зокрема, вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів заяви, ТОВ «Київські Енергетичні Послуги» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за період з січня 2019 року по жовтень 2021 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів заяви, заявник звернувся до суду лише у серпні 2022, що підтверджується відміткою штампу суду на позові, тобто більш ніж через 3 роки з моменту виникнення права вимоги.

На підставі викладеного, зокрема у зв`язку з тим, що заяву подано поза межами позовної давності, у видачі судового наказу ТОВ «Київські Енергетичні Послуги» слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу.

Суд роз`яснює, що згідно ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 3-6 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Крім того, слід зазначити, що згідно з правової позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Разом з тим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 160, 161, 163-166, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Київські Енергетичні Послуги» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич