Справа № 336/5109/19
Пр. № 2/336/29/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Степанової Н.Г.,

представника відповідача Кравченка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької місцевої прокуратури № 2 про відшкодування моральної шкоди, що спричинена незаконними діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури.

В позові зазначив, що вироком Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 26.04.2017 року, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2018 року, його визнано невинуватим у вчиненні злочинів, що передбачені частинами 1, 4 статті 301 Кримінального кодексу України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу злочинів. Постановою Верховного Суду від 18.10.2018 року вирок Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 26.04.2017 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2018 року залишені без змін, а скарга прокурора без задоволення. 9 червня 2016 року слідчим слідчого відділення Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області за погодженням із прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що передбачений ч. 4 ст. 301 КК України, а 29 липня 2016 року ним отримано повідомлення про підозру за ч. ст. 301 КК України. З моменту першого повідомлення про підозру, а саме: з 9 червня 2016 року, позивач набув статус підозрюваного, тобто особи, що піддана кримінальному переслідуванню. У зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням до підозрюваного на підставі ухвали слідчого судді від 10.06.2016 року був застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді домашнього арешту, який суттєво звузив право позивача на вільне пересування та іншим чином обмежив його у здійсненні конституційних прав. Проведенням незаконного обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 порушено гарантоване Основним Законом право на недоторканість приватного володіння, а сам обшук спричинив глибоких моральних страждань як позивачеві, так і членом його родини, в якій на той час виховувались дві малолітні доньки. Під час обшуку було вилучено належне позивачеві і членом його сім`ї майно, що також є посяганням на право мирного володіння своїми речами і спричинило родині додаткові емоційні страждання. Внаслідок незаконного переслідування позивача, його чисельних викликів до правоохоронних органів, обшуку та тиску з боку співробітників поліції дружина позивача та його діти майже два роки перебували в пригніченому психологічному стані, а відносини в сім`ї суттєво погіршилися. Емоційний стан позивача під час перебування кримінального провадження на стадії досудового розслідування та в суді був близьким до критичного у зв`язку з безперервними хвилюваннями з приводу незаконного переслідування, порушення звичних життєвих зав`язків, відносин з близькими та знайомими, значна кількість яких через ганебне обвинувачення позивача не спілкується з ним до теперішнього часу. Найбільш непоправним наслідком незаконного переслідування є бесперестанне відчуття розчарування, безпорадності перед власною державою, іменем якої здійснювалося провадження щодо нього.

Глибину моральних страждань, спричинених незаконними діями правоохоронних органів та суду він оцінює в 1 000 000 грн., які просить стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету. Судові витрати з отримання професійної правничої допомоги також просить покласти на Державну казначейську службу України.

Ухвалою судді від 13.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

На підставі ухвали суду від 03.02.2020 року до участі в справі як співвідповідача залучено Головне управління національної поліції в Запорізькій області.

Ухвалою суду від 13.05.2020 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду.

На підставі ухвали суду від 14.08.2020 року зі згоди позивача первісного відповідача Запорізьку місцеву прокуратуру № 2 замінено належним Запорізькою обласною прокуратурою.

15 червня 2021 року в справі призначено судову психологічну експертизу, провадження в справі зупинено.

На підставі ухвали суду від 07.07.2021 року провадження в справі поновлено у зв`язку з отриманням інформації від Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, якому було доручено проведення експертизи, про неможливість виконання ухвали суду від 15.06.2021 року через відсутність у відділенні експертів з правом проведення судової психологічної експертизи.

7 липня 2021 року в справі призначено судову психологічну експертизу, чиє проведення доручено Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України; провадження в справі зупинено.

30 травня 2022 року провадження в справі поновлено у зв`язку з проведенням призначеної судом експертизи

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просить про ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Представник позивача підтримала вимоги свого довірителя.

Окрім пред`явлених до стягнення грошових сум у відшкодування моральної шкоди, представник просить покласти на державну Казначейську службу України судові витрати, пов`язані з отриманням позивачем професійної правничої допомоги в сумі 4000 грн. за надання правової допомоги адвокатом Степановою Н.Г. та 12500 грн. за отримання правової допомоги адвоката Мітасова М.І.

Представник Державної казначейської служби України проти задоволення позову заперечує, зауважуючи на такому. Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдавала. У відповідності до додатку 3 до Закону України від 23.11.2018 року «Про Державний бюджет України на 2019 рік» бюджетну програму КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» закріплено за Державною казначейською службою України, тобто вона є учасником судового процесу по справах про відшкодування шкоди лише у зв`язку з тим, що здійснює відповідно до наданих повноважень виконання судових рішень по такій категорії справ. Що стосується розміру відшкодування, представник зауважує, що ціна позову визначена у відсутність доказів щодо глибини моральних страждань позивача, без врахування вимог розумності та справедливості та є неспівмірно завищеною.

Через необґрунтованість позовних вимог просить про відмову в задоволенні позову.

Представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області позов не визнав та пояснив, що позивач в порушення вимог ст. ст. 76, 81, 175 ЦПК України не навів беззаперечних обставин та належних і допустимих доказів порушення його права, і як наслідок, завдання йому моральної шкоди. Позивач обґрунтовує моральну шкоду тяжкими душевними стражданнями, пригніченим психологічним станом, суттєвим погіршенням сімейних відносин, зміною всього ладу життя, психічним станом, близьким до критичного, проте не надає суду доказів, які свідчили про зв`язок такого сприйняття реальності позивачем з його переслідуванням за Законом України про кримінальну відповідальність. Суттєве погіршення сімейних відносин позивача пояснює наявність на жорсткому диску персонального комп`ютера позивача 98 файлів, які у відповідності до висновку експерта містять порнографічний зміст, про які стало відомо дружині позивача після проведення обшуку в житлі. Рішень про визнання незаконними дій співробітників Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, які мали б преюдиційне значення для розгляду цього спору, не приймалось. Проведення обшуку та тимчасове вилучення майна позивача відбувалось за встановленою законом процедурою на підставі ухвали слідчого судді. Обґрунтування позивачем моральної шкоди ґрунтується лише на його поясненнях та особистих твердженнях, які не можуть бути доказом у справі. Розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру діяння особи, яка її заподіяла, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача, разом з тим позовна заява не містить фактичних даних, які свідчили б про негативні наслідки вказаних подій, що вплинули на зміну звичного образу життя позивача.

Оскільки позивачем не надано доказів спричинення йому моральних страждань з боку співробітників Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, просить про залишення позову до ГУНП без задоволення.

Представник Запорізької обласної прокуратури вважає, що доказів глибини емоційних страждань, які відповідали б ціні позову, позивачем не надано, тому позов має бути задоволеним частково у відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно з якою відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Обчислена таким чином сума за період кримінального переслідування позивача, який становить 19 місяців та 21 день, а саме: з моменту повідомлення йому про підозру, тобто з 9 червня 2016 року, по день набрання вироком законної сили, що сталося 30 січня 2018 року, становить 93043 грн. 10 коп.

Вислухавши учасників справи, свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, об`єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду внормовані статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З наведеного правила цивільного законодавства випливає, що загальними підставами для відшкодування моральної шкоди є наявність власне шкоди, винні протиправні дії (бездіяльність) її завдавача, причинний зв`язок між настанням шкоди та шкоди діями (бездіяльністю) особи, що її спричинила.

Виключення з вказаного правила зазначені в частині 2 вказаної статті і полягають в обов`язку відшкодувати шкоду незалежно від вини особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Вимоги цього позову витікають з незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності за частинами 1, 4 ст. 301 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність, зокрема за розповсюдження порнографічних предметів, що містять дитячу порнографію, яке увінчалось ухваленням виправдувального вироку.

Означене рішення винесене під час здійснення кримінального провадження, тому суд при розв`язанні цього позову вважає за необхідне застосовувати положення статті 1176 ЦК України, яка внормовує порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

В силу означеного положення цивільного законодавства незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується шкода, яка завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (ч. 1 ст. 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, як випливає із частини 2 ст. 1176 ЦК України.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Цей порядок відповідно до статті 1 «Закону…» розповсюджується на заподіяння фізичній особі шкоди внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Як випливає із змісту наведеної статті Закону, він впорядковує порядок відшкодування шкоди за рахунок держави незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду у випадках, передбачених частиною 1 ст. 1176 ЦК України.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, за змістом статті 2 Закону, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як випливає з наведених положень цивільного законодавства, коло випадків, коли відшкодування заподіяної громадянинові шкоди відбувається незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду, є вичерпним і наведені позивачем обставини підпадають під коло цих випадків, оскільки судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 26.04.2017 року, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2018 року, його визнано невинуватим у вчиненні злочинів, що передбачені частинами 1, 4 статті 301 Кримінального кодексу України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу злочинів (а. с. 10-25). Постановою Верховного Суду від 18.10.2018 року вирок Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 26.04.2017 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 30.01.2018 року залишені без змін, а скарга прокурора без задоволення (а. с. 27-29).

Як випливає із змісту роз`яснень в пунктах 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як зазначено в статті 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема: моральна шкода.

Питання про відшкодування моральної шкоди внормовано статтею 13 Закону, у відповідності до якої розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Частиною 3 вказаною статті встановлено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Зазначені положення закону узгоджуються з роз`ясненнями в пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за змістом якого розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Вирішуючи вимоги позову, суд погоджується з їх ґрунтовністю, оскільки позивачем доведено, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності відбилося на його емоційному благополуччі, за якого він перебував в стані тривоги, невпевненості в майбутньому, змінило звичний спосіб життя, погіршило його стосунки з членами родини, друзями, зумовило необхідність пояснювати оточенню зміст подій і процесів, учасником яких він став.

Як випливає із змісту п. 17 «Положення про порядок застосування Закону України "Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України N 6/5/3/41 від 04.03.96 року, якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина

моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може

призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з

іншими доказами у справі.

В справі було призначено судову психологічну експертизу, за висновками якої у ОСОБА_1 на час проведення психологічного дослідження виявлені наявні негативні прояви в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які можуть перешкоджати функціонуванню його як особистості (а. с. 12-25 т. 2).

Згаданий висновок суд приймає на користь умовиводу про наявність у позивача моральної шкоди від незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з тим суд, приймаючи до уваги таку засаду цивільного судочинства, як змагальність, за якої тягар доведення ґрунтовності вимог та заперечень покладається на сторону процесу, вважає, що позивачем не надано фактичних даних в обґрунтування розміру моральної шкоди.

На користь вказаного висновку суд приймає вік позивача, що має сім`ю, де виховується четверо дітей порівняно з двома доньками, що росли в сім`ї на момент притягнення позивача до відповідальності, що свідчить про налагодження відносин між подружжям та наявність стійких соціальних зав`язків, які є запорукою емоційного комфорту. Враховує суд і працевлаштованість позивача, що свідчить на користь можливості віддавати певний час праці і одночасно перебувати в товаристві інших осіб та підтримувати постійне спілкування, що відволікає від переживань. Наявність постійної роботи та заробітку суд також використовує для висновку про впевненість позивача у завтрашньому дні, відсутність переживань за здобуття коштів для утримання родини. Бере до уваги суд і молодий вік позивача, що має сприяти скорішому подоланню пригнічених станів, пов`язаних з кримінальним переслідуванням.

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що сума в 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди буде домірною глибині емоційних переживань позивача та відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Вказана сума з урахуванням строку кримінального переслідування позивача, який тривав 19 місяців та 21 день, не є меншою, ніж встановлений частиною 3 статті 13 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» мінімум відшкодування моральної шкоди.

Як слідує з роз`яснень в пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність". Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

У відповідності до ст. 4 Закону «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Механізм виконання рішень, прийнятих судами, про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначається «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, у відповідності до пункту 3 якого рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, для забезпечення чого (безспірного списання) в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок (п. п. 35, 38 «Порядку…»).

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про належне залучення до кола співвідповідачів Державної казначейської служби України.

Вирішуючи клопотання про покладення на відповідача в особі Державної казначейської служби України видатків зі сплати професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Як випливає з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до наданому суду договору про надання правової допомоги № 415 між позивачем та адвокатом Степановою Н.Г. від 15.01.2021 року адвокат приймає на себе зобов`язання представляти інтереси ОСОБА_1 в справі № 336/5109/19 про відшкодування моральної шкоди (а. с. 50 т. 2).

З акту прийому-передачі виконаних робіт від 15.06.2021 року слідує, що вартість послуг, наданих адвокатом, до яких входить ознайомлення адвоката з матеріалами справи в суді, а також участь в трьох судових засіданнях (19 січня 2021 року, 24 березня 2021 року, 15 червня 2021 року) , становить 4000 грн. (а. с. 49 т. 2).

Означену суму сплатив позивач у відповідності до квитанції про сплату витрат на правову допомогу № 415/1 (а. с. 60 т. 2).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Суд вважає, що витрати зі сплати наданої адвокатом Степановою Н.Г. професійної правничої допомоги підтверджені документально, відповідають наведеним в статті 137 ЦПК України чинникам, тому мають бути присудженими позивачеві в повному обсязі.

При цьому суд враховує, після засідання в справі 15 червня 2021 року, участь в якому представника оплачена позивачем, в справі відбувалися засідання 21 жовтня 2021 року, 20 вересня 2022 року та 1 листопада 2022 року. І хоча засідання 21 жовтня 2021 року не відбулося, оскільки не було закінчено проведення експертизи, а засідання 20 вересня 2022 року увінчалося відкладенням, проте в засіданні 1 листопада 2022 року, в якому було ухвалено рішення і яке тривало 2 години 25 хвилин, адвокат брала участь і в судовому розгляді, і в судових дебатах.

Недотримання вимог частини четвертої цієї статті може зумовити зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Як зазначено судом, представники відповідачів клопочуться про відмову в задоволенні цієї вимоги через недоведеність розміру витрат та їх невідповідність зазначеним в частині 4 ст. 137 ЦПК України критеріям.

Вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу, отриману від адвоката Мітасова М.І., суд враховує договір № 01/07 від 01.07.2019 року між адвокатом і позивачем, предметом якого є представництво інтересів в судах всіх інстанцій та юрисдикцій, та додаткову угоду до вказаного договору, предметом якої є визначення завдання адвоката, переговори з клієнтом, вивчення нормативно-правових актів та судової практики; підготовка проекту цивільного позову, у тому числі обговорення проекту з клієнтом, внесення виправлень та доповнень за бажанням клієнта; підготовка та направлення адвокатського запиту; підготовка заяв, клопотань та інших документів з процесуальних питань та по суті справи; забезпечення представництва інтересів клієнта у судовому засіданні (а. с. 51-56 т. 2).

Як випливає з акту прийому-передачі виконаних робіт від 04.02.2020 року, виконавець надав, а замовник прийняв послуги щодо визначення завдання адвоката в сумі 1000 грн., щодо вивчення нормативно-правових актів та судової практики в сумі 1000 грн., щодо підготовки проекту цивільного позову в сумі 4000 грн. на загальну суму 6000 грн. (а. с. 57 т. 2).

За змістом акту прийому-передачі виконаних робіт від 13.03.2020 року, виконавець надав, а замовник прийняв послуги щодо підготовки та направлення адвокатського запиту до АТ «Мотор Січ» в сумі 1000 грн., підготовки клопотання про призначення експертизи, заяви про виклик свідків та клопотання про залучення співвідповідача в сумі 1500 грн., забезпечення представництва інтересів клієнта в двох судових засіданнях в сумі 4000 грн., на загальну суму 6500 грн.

Позивачем на виконання вказаного договору сплачено 8910 грн. (3960 грн. та 4950 грн.), як випливає з наданих суду чеків (а. с. 59).

Вирішуючи питання про розмір витрат, фактично понесених позивачем, суд враховує, що ним не надано доказів того, що всю суму, яку він просить присудити собі, було ним сплачено за правову допомогу адвоката Мітасова М.І. (квитанції на суму 8910 грн. порівняно з 12500 грн., стягнення яких вимагає позивач).

Окрім того, суд враховує, що вартість участі адвоката в засіданнях суду, кожне з яких було підготовчим і тривало відповідно 11 та 38 хвилин, є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт , а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт і обсягом наданих адвокатом послуг.

У відповідності до висновку в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз наведених умовиводів свідчить про те, що при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними із складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений на надання таких послуг час відповідають критерію реальності таких витрат.

У зв`язку з викладеним з урахуванням складності справи; суті позовних вимог, які складають достатньо вагому питому вагу серед спорів, що розглядаються судами, а це дає підстави для констатації їх типовості; критерію реальності адвокатських послуг, частина з яких, як зазначено судом, не була надана; наявності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат, суд доходить висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн. буде домірним зазначеним в частині 4 ст. 137 ЦПК України чинникам та відповідатиме критеріям розумності і виваженості.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 16, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету на відповідному рахунку на користь ОСОБА_1 150000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 4000 грн. витрат з отримання професійної правничої допомоги адвоката Мітасова Н.І., 4000 грн. витрат з отримання професійної правничої допомоги адвоката Степанової Н.Г.

Решту вимог залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення суду складено 17 листопада 2022 року.

Суддя О.В. Щаслива