Справа № 201/7465/21
Провадження № 2/201/396/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

30 серпня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Наумова О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком» (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест») про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2021р. (згідно штампу на поштовому конверті а.с. 39) ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «ФК «Є гроші ком» про визнання кредитного договору недійсним (а.с. 1 9).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 липня 2021 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Наумовій О.С. (а.с. 40 - 41).

Ухвалою судді від 28.07.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 42).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року витребувано від ТОВ «ФК «Є гроші ком» належним чином завірену копію кредитний договір № EGROSHICOM1308244, укладеного 30 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» на суму 4000,00 грн. (а.с. 53).

Ухвалою суду від 02 червня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено позивачеві у залученні ТОВ «Кредитпромінвест» у якості належного відповідача, оскільки предметом позовних вимог є визнання недійсним договору, стороною за яким є ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком». Разом із тим, оскільки рішення у справі може вплинути на права або обов`язки ТОВ «Кредитпромінвест», яке уклало 10.06.2021р. із ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» договір про надання послуг фінансового факторингу, то ТОВ «Кредитпромінвест» залучено у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору (а.с. 94).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30 березня 2021 року ним отримано від ТОВ «ФК «Є гроші ком» позику у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором № EGROSHICOM1308244. Даний договір вважає недійсним, оскільки він його не підписував. Відповідачем письмово не було його проінформовано про всю необхідну інформацію щодо вартості послуги та щодо істотних умов договору, не було надано позивачу, як споживачу, відомості, які необхідні клієнту при укладанні договору про надання споживчого кредиту. Крім того, відповідачем в договорі встановлено вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором, що є несправедливими умовами, а отже відповідач ввів позивача в оману стосовно істотних умов договору, а зокрема, на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом, оскільки позивачу не було зазначено нічого про велику відсоткову ставку у випадку порушення зобов`язання. При укладенні договору позивачу було повідомлено про значно меншу ціну кредиту (розмір відсотків), через що позивач і погодився на укладання договору, а насправді розмір нарахованих відсотків за кредитом значно перевищує розмір заборгованості за договором. Таким чином, оскільки цей правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності, він є недійсним, а тому ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним кредитний договір № EGROSHICOM1308244 від 30 березня 2021 року, укладений між ним та ТОВ «ФК «Є гроші ком» на суму 4000,00 грн., з моменту його укладення.

22.04.2023р. від відповідача ТОВ «ФК «Є Гроші ком» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 65 - 69), в якому представник товариства позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. У наданому відзиві зазначав, що договір укладено у вигляді електронного правочину у порядку ст.ст. 10-12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою офіційного веб-сайту компанії шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом), текст якого наведений у розділі 9 договору.

Сам одноразовий ідентифікатор (смс-код), який було використано позивачем з метою підписання договору, зазначено у реквізитах позичальника. Факт його надіслання на номер телефону позивача підтверджується даними реєстру відправлених позичальнику повідомлень (витяг з інформаційно - телекомунікаційної системи компанії додано до матеріалів справи) та, крім цього, у разі необхідності може бути підтверджено оператором мобільного зв`язку.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що укладенням договору позивач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, редакція яких розміщена на сайті позикодавця.

Згідно з п. 4.14 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (у редакції, яка діяла в момент укладення договору, та яка затверджена наказом директора 22-З 12 липня 2021 року), клієнт надає згоду на укладення електронного договору шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови електронного договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення кнопки підписання договору. Вказана кнопка є активною лише після введення коректного одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор генерується кредитодавцем в інформаційно-телекомунікаційній системі та надсилається клієнту шляхом смс-повідомлення. Укладення договору без зазначення коректного смс-ідентифікатора, отриманого клієнтом, є неможливим.

Пунктами 4.15 та 4.16 Правил визначено, шо після підписання електронного повідомлення клієнтом зазначене повідомлення надходить в інформаційно- телекомунікаційну систему кредитодавця та свідчить/повідомляє кредитодавця про те, що клієнт надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) кредитодавця щодо укладання електронного договору з клієнтом. Після зазначених дій електронний договір між кредитодавцем та клієнтом вважається укладеним і кредитодавець здійснює дії, передбачені умовами укладеного електронного договору щодо надання кредиту. Введення одноразового ідентифікатора вважається проставленням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором в електронному договорі його сторонами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Витяг з Правил (у редакції, яка діяла на момент укладення договору) долучено стороною відповідача до матеріалів справи.

Таким чином, договір став укладеним після введення позивачем у відповідне поле на сайті компанії всіх особистих даних (у тому числі паспортних даних) та введення отриманого Позивачем на його телефон одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення.

Пунктом 1.1 договору визначено, що позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 4 000 грн. Позика надається за вирахуванням комісії вказаної в п. 1.4 договору з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 .

30.03.2021р. грошові кошти успішно зараховані за банківську картку позивача.

Таким чином, відповідач виконав свої зобов`язання щодо надання позики своєчасно та у повному обсязі.

Отже, оскільки позивачем було підписано договір позики, що додається, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», а компанією було здійснено перерахування грошових коштів на банківську картку, що належить позивачу, на виконання умов зазначеного договору, договір позики є підставою для існування між його сторонами кредитних зобов`язань.

Враховуючи вищезазначене форма укладеного договору позики відповідає вимогам діючого законодавства, відсутні підстави визнання договору недійсним та зобов`язує позивача виконати свої грошові зобов`язання за цим договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.5 укладеного договору позики з позивачем, компанія має право відступити (в тому числі продати) право вимоги за цим договором третій особі або залучити обрану позикодавцем колекторську компанію до взаємодії з позичальником у разі допущення останнім прострочення виконання та/або неналежного виконання за цим договором з безпосередньою передачею персональних даних позичальника. Передача персональних даних позичальника за цим пунктом не є несанкціонованим розголошенням персональних даних у розумінні Закону України «Про захист персональних даних» так як здійснюється згідно правочину та з метою захисту прав кредитора.

На підставі пункту 2.1.1.5 договору позики, статей 1077, 1078 ЦК України, між компанією та ТОВ «Кредитпромінвест» (далі - фактор, новий кредитор) укладено договір про надання фінансових послуг факторингу від 10.06.2021р. № 2021-06-ЗК, відповідно до якого персональні дані, первинні документи та право вимоги за раніше укладеним договором позики між позивачем і компанією перейшли до фактора.

Враховуючи, що усі права позикодавця за укладеним договором позики із позивачем перейшли до ТОВ «Кредитпромінвест» до відкриття провадження по справі та рішення у справі може вплинути на його права або обов`язки, враховуючи вимоги статті 51 ЦПК України, просив залучити до участі у справі ТОВ «Кредитпромінвест» як співвідповідача по справі.

На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 65 93).

Позивач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій зазначив, що він проживає у м. Києві та за станом здоров`я не має можливості приїхати на слухання справи, а тому просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с. 58 60).

Представники відповідача і третьої особи ТОВ «ФК «Є гроші ком» та ТОВ «Кредитпромінвест» в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звернулися (а.с. 95 99).

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.03.2021р. між ТОВ «ФК «Є Гроші ком» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено договір позики «Льготный» №-1308244, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 4000,00 грн., строком дії на 30 днів, тобто до 28.04.2021р. (а.с. 78 - 88).

Договір позики «Льготный» №-1308244 від 30.03.2021р. укладений сторонами відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом директора ТОВ «ФК «Є Гроші ком», які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 1.1 договору позики позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 4 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5 цього договору. Позика надається за вирахуванням комісії, вказаної в п. 1.4 договору з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 .

Загальна сума позики здорожчання позики за весь період її складає 6 738 грн.

Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://e-groshi.com), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п. 1.2 договору позики).

Згідно з п. 7.2 договору, уклавши даний договір позичальник стверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ФК «Є Гроші ком», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, текст яких розміщено на сайті позичальника.

Відповідно до п. 7.5 договору позичальник ОСОБА_1 підтвердив, що до укладення договору він отримав від кредитора інформацію, що визначена в частині другій ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Доказів умисних дій відповідача ТОВ «ФК « Гроші ком» щодо введення позивача в оману ОСОБА_1 суду надано не було.

Далі позивач стверджував про порушення відповідачем при укладенні оспорюваного правочину Закону України «Про електронну комерцію», а саме про відсутність електронного підпису на договорі.

Договір було укладено між сторонами у вигляді електронного правочину у порядку ст.ст. 10-12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою офіційного веб-сайту компанії шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом), текст якого наведений у розділі 9 договору.

Сам одноразовий ідентифікатор (смс-код), який було використано позивачем з метою підписання договору, зазначено у реквізитах позичальника. Факт його надіслання на номер телефону позивача підтверджується даними реєстру відправлених позичальнику повідомлень (витяг з інформаційно - телекомунікаційної системи компанії додано до матеріалів справи) та, крім цього, у разі необхідності може бути підтверджено оператором мобільного зв`язку.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що укладенням договору позивач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, редакція яких розміщена на сайті позикодавця.

Згідно п. 4.14 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (у редакції, яка діяла в момент укладення договору, та яка затверджена наказом директора 22-З 12 липня 2021 року), клієнт надає згоду на укладення електронного договору шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови електронного договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення кнопки підписання договору. Вказана кнопка є активною лише після введення коректного одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор генерується кредитодавцем в інформаційно-телекомунікаційній системі та надсилається клієнту шляхом смс-повідомлення. Укладення договору без зазначення коректного смс-ідентифікатора, отриманого клієнтом, є неможливим.

Пунктами 4.15 та 4.16 Правил визначено, що після підписання електронного повідомлення клієнтом зазначене повідомлення надходить в інформаційно- телекомунікаційну систему кредитодавця та свідчить/повідомляє кредитодавця про те, що клієнт надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) кредитодавця щодо укладання електронного договору з клієнтом. Після зазначених дій електронний договір між кредитодавцем та клієнтом вважається укладеним і кредитодавець здійснює дії, передбачені умовами укладеного електронного договору щодо надання кредиту. Введення одноразового ідентифікатора вважається проставленням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором в електронному договорі його сторонами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Витяг з Правил (у редакції, яка діяла на момент укладення договору) долучено стороною відповідача до матеріалів справи (а.с. 73 77).

Таким чином, договір став укладеним після введення позивачем у відповідне поле на сайті компанії всіх особистих даних (у тому числі паспортних даних) та введення отриманого позивачем на його телефон одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627, 628 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). При цьому вказано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач в момент реєстрації на сайті відповідача створив свій особистий кабінет, який є сукупністю захищених cтopiнок та який забезпечував позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання договору.

Таким чином, в момент коли ОСОБА_1 заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) відповідача та приєднався до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів.

Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в особистий кабінет. При підписанні документів на телефонний номер клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи клієнта.

При оформленні кредитного договору сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони.

Саме у договорі оферти відповідача чітко визначено, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже, враховуючи те, що позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «ФК «Є Гроші ком», підписавши договір з використанням аналогового підпису (rVZ6wX), суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини.

У договорі позики «Реквізити та підписи сторін» містять електронні підписи фізичної особи ОСОБА_1 - смс-код ТОВ «ФК «Є Гроші ком».

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Нормами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та достатніх доказів наявності підстав для визнання договору позики недійсним через протиправність дій відповідача, оскільки враховуючи специфіку укладення електронного правочину та той факт, що ініціатива його укладення була саме від позивача, який мав доступ до відкритої та повної інформації, розміщеної на офіційному сайті відповідача у відкритому доступі для невизначеного кола осіб.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.03.2020р. у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19),у постанові від 09.09.2020р. у справі №732/670/19 (провадження №61-7203ск20) та у постанові від 07.10.2020р. у справі №127/33824/19 (провадження №61-9071св20).

Суд вважає, що доводи позивача щодо не узгодження сторонами істотних умов договору позики ґрунтуються виключно на припущеннях позивача і спростовуються самим змістом договору.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити таке.

У спірному договорі позики «Льготный» №-1308244 від 30.03.2021р. зазначено:

- строк, на який надається кредит, визначений п. 1.3 договору позики, який складає 30 днів (позика має бути повернута до 28.04.2021р.);

- процентна ставка за кредитом, визначена п. 1.5.1 договору, згідно з яким розмір основних процентів складає 2,00 % від суми позики щоденно;

- сума позики, зазначена у п. 1.1 договору позики та становить 4000,00 грн;

- загальна вартість кредиту визначена в п. 1.1 договору позики і за весь період разом з відсотками, нарахованими до 28.04.2021р. та з комісіями, визначеними умовами договору, складає 6 738 грн;

- інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором, визначені п. 1.5.2, п. 4.3 договору позики;

- порядок повернення позики зафіксований у додатку 1 до договору позики «Графік розрахунків» тощо..

Оспорюваний договір позики містить як ціну, так і сукупну вартість кредиту, про що зазначено у п. 1.1 договору позики.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що оспорюваний договір позики не містить вимоги про сплату позичальником додаткових та супутніх послуг третіх осіб, так як такі послуги третіх осіб не є обов`язковими для отримання грошових коштів за оспорюваним договором позики.

Отже, думка позивача про те, що відповідачем не було надано йому розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредитом, не відповідає дійсності, оскільки загальні витрати за договором позики, зазначені у п. 1.1 договору позики, а також у Графіці розрахунків, який є додатком 1 до оспорюваного договору позики.

Також позивач посилається на положення частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та засіб розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, а перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відсотки, визначені у п. 1.5.2 договору позики, є відсотками за неправомірне користування кредитними коштами та нараховуються у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, позикодавцем було надано позивачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України.

Чинним законодавством України передбачена можливість кредитодавця нараховувати відсотки за межами строку кредитування, оскільки положеннями частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (нарахування таких процентів передбачено п. 1.5.1 оспорюваного договору позики), тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх (такі наслідки визначені у п. 1.5.2 оспорюваного договору позики).

Нарахування процентів за неправомірне користування кредитними коштами є цілком правомірним, що підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.03.2019р. у справі № 5017/1987/2012, яка полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Таким чином, проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У зв`язку з тим, що розмір процентів, нарахованих у відповідності до статті 625 ЦК України, є диспозитивним та їх розмір може встановлюватись договором, нарахування додаткових відсотків за прострочення виконання зобов`язання за договором позики, на переконання суду, є правомірним.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного договору позики.

Також судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до пункту 2.1.1.5 укладеного договору позики з позивачем, компанія ТОВ «ФК « Є Гроші ком» має право відступити (в тому числі продати) право вимоги за цим договором третій особі або залучити обрану позикодавцем колекторську компанію до взаємодії з позичальником у разі допущення останнім прострочення виконання та/або неналежного виконання за цим договором з безпосередньою передачею персональних даних дозичальника. Передача персональних даних дозичальника за цим пунктом не є несанкціонованим розголошенням персональних даних у розумінні Закону України «Про захист персональних даних» так як здійснюється відповідно до правочину та з метою захисту прав кредитора.

На підставі пункту 2.1.1.5 договору позики, статей 1077, 1078 ЦК України, між компанією ТОВ «ФК «Є Гроші ком» та ТОВ «Кредитпромінвест» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу від 10.06.2021р. № 2021-06-ЗК (а.с. 89 - 93), відповідно до якого персональні дані, первинні документи та право вимоги за раніше укладеним договором позики між позивачем і компанією перейшли до фактора.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У зв`язку з чим, усі права позикодавця за укладеним договором позики із позивачем перейшли до ТОВ «Кредитпромінвест».

З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші ком» про визнання недійсним договору позики не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», звільнена від сплати судового збору, виходячи з результату вирішення спору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 223, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком» (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитпромінвест») про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 09 вересня 2022 року.

Суддя О.С. Наумова