ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 521/971/21

Апеляційне провадження №22-ц/813/4864/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М.,Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника адвоката Сафонова Олексія Анатолійовича на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 14 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Михайлюка О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги та рух справи в судах

22 січня 2021 року ОСОБА_1 , в особі представника Сафонова О.А. , звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. (далі - приватний виконавець), в якій просив:

- визнати незаконними дії приватного виконавця щодо визначення вартості нежитлової будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати приватного виконавця повторно здійснити дії щодо визначення вартості вказаного нерухомого майна із залученням іншого суб`єкта оціночної діяльності.

Скарга обґрунтована тим, що у приватного виконавця Манікіна Д.С. перебуває виконавче провадження №57902511 з примусового виконання виконавчого листа Малиновського районного суду м.Одеси, виданого 01 квітня 2016 року у справі №521/15567/15-ц, про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором поставки у розмірі 91 853,21 грн.

Вказував, що 12 листопада та 03 грудня 2020 року приватним виконавцем винесено постанови про опис та арешт його нерухомого майна (магазину та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ), якими приватне підприємство «Оціночна компанія «Омега» (далі - ПП «ОК Омега») призначено суб`єктом оціночної діяльності для надання звіту про оцінку належного боржникові майна.

Крім того, вказаними постановами приватного виконавця суб`єкт оціночної діяльності мав надати звіти про оцінку належного йому майна, а саме:

-від 25 листопада 2020 року стосовно нежилої будівлі магазину;

-від 15 грудня 2020 року стосовно земельної ділянки,

та який 24 грудня 2020 року визначив вартість нежитлової будівлі магазину у розмірі 657 139 грн., а земельної ділянки, площею 0,0497 га, у розмірі 35 506 грн.

Зазначав, що про вказані рішення приватного виконавця та результати визначення вартості його нерухомого майна, з якими він не погоджується, він дізнався 06 січня 2021 року.

Посилаючись на те, що приватним виконавцем Манікіним Д.С. порушено приписи:

- ч.ч.1,2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постанова приватного виконавця про опис та арешт магазина від 12 листопада 2020 року була складена без участі сторін виконавчого провадження та без їх повідомлення про здійснення у певну дату такої виконавчої дії, що виключило можливість реалізації ними права на самостійне визначення вартості майна;

- ч.4 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено його право заявити відвід суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання, та якого він був позбавлений, оскільки приватний виконавець не надіслав йому копію вказаної постанови від 12 листопада 2020 року;

- ч.5 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавець звіту про оцінку ОСОБА_4 не була попереджена приватним виконавцем про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за виготовлення завідомо неправдивого звіту,

заявник просив задовольнити його скаргу (а.с.1-6).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 29 січня 2021 року скарга на дії приватного виконавця повернута заявнику (а.с.63).

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 липня 2021 року вказана ухвала суду скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі (а.с.85-87).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 21 липня 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.91).

Скарга в подальшому заявником не уточнювалася і не доповнювалася та розглянута судом у відсутності учасників судового процесу.

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 14 вересня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано приватного виконавця Херсонської області Манікіна Д.С. здійснити дії щодо визначення вартості нежитлової будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 , повторно, із залученням іншого суб`єкта оціночної діяльності.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Судове рішення про задоволення скарги в частині повторного визначення вартості магазину боржника із залученням іншого суб`єкта оціночної діяльності мотивовано тим, що відповідно до наданої скаржником рецензії від 15 січня 2021 року, звіт про незалежну оцінку нежитлової будівлі магазину від 24 грудня 2020 року є недостовірним, а тому результати зазначеного звіту визивають сумнів.

Судове рішення в частині залишення без задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій приватного виконавця щодо визначення вартості майна боржника мотивовано тим, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів незаконності дій суб`єкта оскарження.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг, відзиву на скаргу ОСОБА_1 та мотиви відмови у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи

В аналогічних за змістом апеляційних скаргах ОСОБА_1 та його представник Сафонов О.А. просять ухвалу суду в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання незаконними дій приватного виконавця скасувати та прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаної вимоги в повному обсязі.

Доводи апелянтів, крім доводів, що містяться у скарзі на дії приватного виконавця, зводяться до того, що суд першої інстанції жодним чином не вмотивував своє рішення про залишення однієї із вимог скарги без задоволення, а посилання суду на те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів незаконності дій приватного виконавця, є необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 приватний виконавець Манікін Д.С. просить залишити її без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів (а.с.143-150).

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року відкрито провадження за апеляційними скаргами, розгляд справи призначався на 12 квітня 2022 року, в тому числі в режимі відеоконференції за клопотанням адвоката Сафонова О.А. В подальшому, на підставі заяви адвоката Сафонова О.А., про відкладення розгляду справи у зв`язку із низькою якістю інтернет-зв`язку на тимчасово окупованій території Херсонської області, де він знаходиться, розгляд справи відкладено на 11 жовтня 2022 року на 14 год.30 хв. (а.с.134,135,141,207,211).

06 жовтня 2022 року адвокат Сафонов О.А. подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи, з якою ознайомився в апеляційному суді 07 жовтня 2022 року (а.с.218,219).

11 жовтня 2022 року об 12 год. адвокат Сафонов О.А. повторно подав до суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, з підстав тривання в Україні воєнного стану та розпорядження голови Одеського апеляційного суду №1 від 02 березня 2022 року із відповідними змінами, зазначивши в супровідному листі про те, що до кінця робочого дня ним буде подано заву про проведення наступних засідань в режимі відеоконференції (а.с.220-221).

Будь-яких інших заяв від адвоката Сафонова О.А. 11 жовтня 2022 року до 14 год.30 хв. (дати та часу розгляду справи) до апеляційного суду не надходило.

Колегія суддів вважає, що повторна заява представника заявника про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає з таких підстав.

За положеннями ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені серед іншого повноваження судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені (ст.12-2 Закону). Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється (ч.2 ст.26 Закону).

Введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи та неможливості представника прийняти участь у розгляді справи. За наявності відповідних обставин воєнний стан може бути поважною причиною для неможливості прийняти участь у судовому засіданні, але представник заявника не зазначив жодної такої обставини.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі "Юніон Аліметаріа Сандерс проти Іспанії", зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегією суддів враховано:

-перебування справи в провадженні апеляційного суду з листопада 2021 року;

- не зазначення представником Сафоновим О.А. в заяві від 11 жовтня 2022 року про відкладення розгляду справи які додаткові обставини він має намір повідомити суду апеляційної інстанції;

-наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позицій сторін;

-повторність клопотання представника Сафонова О.А. про відкладення розгляду справи;

-положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, захищаючи права одних осіб, суд не може порушувати права інших осіб.

Також враховано, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 11 жовтня 2022 року у відсутності учасників судового процесу, належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

Судове рішення в частині задоволення скарги про зобов`язання приватного виконавця повторно здійснити дії щодо визначення вартості нежитлової будівлі магазину із залученням іншого суб`єкта оціночної діяльності учасниками судового процесу не оскаржено та відповідно до правил ч.1ст.367 ЦПК України не переглядається.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню.

Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій приватного виконавця щодо визначення вартості майна боржника суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів незаконності дій суб`єкта оскарження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно залишив без задоволення скаргу у вказаній частині, проте приходить до висновку про те, що мотивувальна частина судового рішення має бути викладена в редакції цієї постанови з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 ст.451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника)

У відповідності до ч.3ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те , що законодавець чітко розмежовує предмет судового оскарження , а саме :

- рішення,

- дії,

- бездіяльність,

та не ототожнює ці поняття.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій приватного виконавця щодо визначення вартості належного йому на праві власності магазину, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявник, звертаючись до суду зі скаргою ототожнив поняття «рішення», «дії» та «бездіяльність».

Так, згідно буквального змісту описової та мотивувальної частин скарги заявник оскаржив бездіяльність приватного виконавця, зазначивши, що:

- приватний виконавець постанову про опис та арешт боржника від 12 листопада 2020 року склав без участі сторін виконавчого провадження та без їх повідомлення про здійснення у певну дату такої виконавчої дії, що виключило можливість реалізації ними права на самостійне визначення вартості майна;

- приватний виконавець постанову про опис та арешт боржника від 12 листопада 2020 року йому не надіслав, чим позбавив його права заявити відвід суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання;

- приватний виконавець не попередив виконавиця звіту про оцінку ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за виготовлення завідомо неправдивого звіту.

Разом з тим, всупереч наведеній описовій та мотивувальній частинам скарги, її прохальна частина містила, зокрема, вимогу визнати незаконними дії приватного виконавця щодо визначення вартості нежитлової будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 (далі - постанова Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року №6) скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст.121 ЦПК України.

Суд першої інстанції не взяв до уваги наведене, розглянувши скаргу, яка містила суттєві протиріччя щодо предмета оскарження, зазначеного в описовій, мотивувальній та прохальній частинах скарги.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ст.13 ЦПК України, суд першої інстанції повинен був вирішити вимоги, які містяться в прохальній частині скарги, а саме про визнання незаконними дій приватного виконавця щодо визначення вартості нежитлової будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 ;

Ураховуючи те, що бездіяльність та незаконність дій приватного виконавця не є тотожними поняттями; що описова та мотивувальна частини скарги ОСОБА_1 , які обґрунтовані бездіяльністю приватного виконавця з наданням відповідних доказів, та не містять посилання на незаконність дій приватного виконавця при визначенні вартості майна боржника; що до скарги не додано будь-яких доказів на підтвердження її доводів про незаконність дій приватного виконавця, у задоволенні скарги в цій частині має бути відмовлено за недоведеністю вимог.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника Сафонова Олексія Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 14 вересня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, та залишивши без змін в іншій частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді: