Номер провадження: 22-ц/813/2704/22
Справа № 519/475/17
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Южного міського суду Одеської області від 25 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Барановської З.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності та припинення права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання частки квартири особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності та припинення права власності на майно.

В обґрунтування позову зазначила, що з жовтня 1999 року по квітень 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Оскільки сімейні відносини між подружжям припинені, позивач вважала, що спільне сумісне майно має бути поділене між нею та відповідачем. Тому, просила суд поділити спільно набуте майно, а саме:

визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 з виплатою ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 107 262,5 грн.;

визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль «Чери-Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, з виплатою ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі55 387,5 грн.;

визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на самохідне моторне судно «Крим-М» з мотором «Ямаха-50», з виплатою ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі 14 195 грн.;

поділ меблів та побутової техніки здійснити наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на: пральну машину «Elektolux», вартістю 7 000 грн., посудомийну машину «Bosch», вартістю 5 000 грн., холодильник «Атлант», вартістю 8 500 грн., мультиварку «Panasonic SR-TMH181», вартістю 800 грн., хлібопіч «Panasonic», вартістю 3 600 грн., кухонний комбайн «Braun», вартістю 3 000 грн., шнекову соковижималку «Zelmer», вартістю 4 000 грн., витяжку роторного типу «Best», вартістю 3 000 грн., ЕЛТ телевізор «Philips», 29 дюймов, вартістю 3 000 грн., шафу-ліжко, вироблена на замовлення (в спальні), вартістю 15 000 грн., шафу в дитячий кімнаті, вартістю 3 000 грн., диван в дитячий кімнаті, вартістю 2 000 грн., комп`ютерні столи 4 штуки (в залі, дитячій, спальні, лоджії), вартістю 4 000 грн., загальною вартістю 61 900 грн. Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на: плиту газову з електродуховкой «Bosch», вартістю 2500 грн., кондиціонер инверторного типу «Panasonic» (встановлений в залі), вартістю 3 000 грн., кондиціонер (встановлений в кімнаті), вартістю 1 000 грн., електробойлер (встановлений на кухні) вартістю 1 000 грн., ноутбук «DellInspiron 6400», вартістю 1 500 грн., кухня, вироблена на замовлення вартістю 6 000 грн., сервант (шафа) в залі, вартістю 2 000 грн., диван в залі, вартістю 2 000 грн., м`який кухонний куточок з дерева, вартістю 3 000 грн., шафа-купе на лоджії, вартістю 1 000 грн., загальною вартістю 23 000 грн. Присудити ОСОБА_3 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на вказані меблі та побутову техніку у розмірі 19 450 грн.;

визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 3 гаражі на стоянці «Істок» (нині ПП «Південьпарксервіс» з виплатою ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі 144 789 грн.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, який неодноразово був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання частки квартири особистою приватною власністю.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 12.10.1999 року по 01.04.2016 року. Квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем у шлюбі 24.07.2004 року за договором купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який посвідчений державним нотаріусом Южненської міської державної нотаріальної контори Одеської області за реєстром № 2261. За згодою подружжя по1/4частки вказаної квартири були подаровані дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а 1/4 частка квартири була подарована ОСОБА_2 дружині ОСОБА_3 . Всі зазначені правочини були оформлені у вигляді одного договору дарування частки квартири від 21.12.2004 року. Зазначені обставини свідчать про те, що на момент дарування 3/4 часток квартири дружині та дітям, позивач розпорядився квартирою, як своєю особистою власністю. Таким чином, 1/4 частка квартири, яка залишилась ОСОБА_2 після дарування 3/4 частин зазначеної квартири є його особистою приватною власністю та не має відношення до спільного майна подружжя.

На підставі викладеного ОСОБА_2 , уточнивши свої вимоги, просив суд: 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому, визнати його особистою приватною власністю. Здійснити поділ спільного сумісного майна: залишити у володінні позивача ОСОБА_3 меблі та побутову техніку, яка знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 (за переліком і вартістю, визначених позивачем) загальною вартістю 84 900 грн. та депозитний вклад ПАТ «Сбербанк» та сплачені відсотки 136 239, 84 грн. за договором від 11.08.2014, а загалом майна на суму 221 139, 84 грн. Залишити у фактичному володінні відповідача ОСОБА_2 автомобіль «Чери-Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорногокольору, вартістю 62 000 грн. та самохідне моторне судно «Крим-М» з мотором «Ямаха-50», вартістю 28 390 грн., а загалом майна на суму 90 390 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості недоотриманої ним частки у спільному майні в розмірі 65 374, 92 грн.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 25 лютого 2021 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності та припинення права власності на майно задоволений частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання частки квартири особистою приватною власністю задоволений частково. Поділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя:

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.07.2004, посвідченого державним нотаріусом Южненської міської нотаріальної контори Одеської області.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на (1/2 частку 1/4 частки) 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.07.2004, посвідченого державним нотаріусом Южненської міської нотаріальної контори Одеської області

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на (1/2 частку 1/4 частки) 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.07.2004, посвідченого державним нотаріусом Южненської міської нотаріальної контори Одеської області

Залишено у власності ОСОБА_2 автомобіль Chery Amulet, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 62 000 грн.; мотор Yamaha 50 та самохідне судно «Крим-М», вартістю 28 390 грн.;

Залишено у власності ОСОБА_3 пральну машину «Elektolux», вартістю 7 000 грн.; посудомоечну машину «Bosh»,вартістю 5 000 грн., плиту газову з електродуховкою «Bosh», вартістю 2 500 грн.; холодильник «Атлант», вартістю 8 500 грн.; мультіварку «Panasonik», вартістю 800 грн.; хлібопіч «Panasonik», вартістю 3 600 грн.; кухонний комбайн «Braun», вартістю 3 000 грн.; шнекову сіковижималку «Zelmer», вартістю 4 000 грн.; витяжку роторного типу «Best», вартістю 3 000 грн.; кондиціонер інверторного типу «Panasonik», вартістю 3 000 грн.; кондиціонер, вартістю 1 000 грн.; електробойлер, вартістю 1 000 грн.; ЕЛТ телевізор «Philips», вартістю 3 000 грн.; ноутбук «DellInspiron», вартістю 1 500 грн.; шафу-ліжко, вартістю 15 000 грн.; кухню, вартістю 6 000 грн.; шафу, вартістю 3 000 грн.; диван, вартістю 2 000 грн.; сервант (шафу), вартістю 2 000 грн.; диван, вартістю 2 000 грн.; м`який кухонний куточок з дерева, вартістю 3 000 грн.; шафу-купе, вартістю 1 000 грн.; комп`ютерні столи 4 штуки, вартістю 4 000 грн.; грошові кошти у розмірі 136 239,84 грн. депозитного вкладу в ПАТ «Сбербанк».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за перевищення частки у спільному майні в розмірі 65 374,92 грн.

В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині поділу 1/4 частки квартири, яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 та відмові у задоволенні зустрічного позову в частині визнання зазначеної частки квартири особистою приватною власністю ОСОБА_2 та ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині визнання 1/4 частки квартири особистою приватною власністю ОСОБА_2 ,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги зазначив, що 21 грудня 2004 року перед вчиненням зазначеного правочину (дарування 3/4 часток квартири) між подружжям була досягнута домовленість про відношення квартири до особистої приватної власності чоловіка ОСОБА_2 , що підтверджено документально нотаріально посвідченою заявою позивача і суд неправомірно включив до переліку спільної сумісної власності подружжя 1/4 частку квартири, яка належить ОСОБА_2 .

У своєму відзиві, ОСОБА_8 , представник ОСОБА_3 зазначив, що набута у період шлюбу у власність ОСОБА_2 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 не може бути визнана особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки вона є об`єктом спільного сумісного майна подружжя і підлягає поділу в рівних частках. Тому, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Учасники справи про призначене судове засідання на 05 жовтня 2022 року були сповіщені належним чином у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 117-118 т. 2).

Від адвоката Далбуз М.Г., представника ОСОБА_3 надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду було задоволено.

Однак, 05.10.2022 року в судове засідання в режимі відеоконференції адвокат Далбуз М.Г., представник ОСОБА_3 на зв`язок не вийшов, про що складено довідку (а.с. 125 т. 2).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , який приєднався до судового засідання в режимі відеоконференції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 в частині припинення право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири та визнаючи за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право особистої приватної власності по 1/8 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що 1/4 частка квартири, яка належить ОСОБА_2 була придбана сторонами під час знаходження у шлюбі.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані крім Сімейного кодексу іншими нормативно-правовими актами.

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним (ст. 63 СК України).

У ч. 1 ст. 65 СК України закріплено принцип розпорядження спільним майном подружжя за взаємною згодою. Також ч. 2 ст. 69 СК України передбачено принцип розподілу майна подружжя за взаємною згодою. Слід зазначити, що ст. 60 СК України встановлено, що право на майно виникає у обох із подружжя одночасно, у момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток. Згідно ст. 70 СК такі частки визначаються подружжям при поділі майна і є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ст. 355 ЦК України визначає два види спільної сумісної власності осіб:спільна сумісна або спільна часткова. Однак, при поділі або виділі в натурі частки із майна, що перебуває у спільній сумісній власності, вважається, що частки у співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не передбачено договором або законом.

Ч. 3 ст. 368 ЦК України встановлює, що майно, набуте подружжям у шлюбі є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом. Спільна сумісна власність, як різновид права спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 12 жовтня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який на підставі рішення Южного міського суду Одеської області від 01.04.2016 року було розірвано (а.с. 7 т. 1).

24.07.2004 року, ОСОБА_2 , під час перебування у шлюбі, за договором купівлі-продажу придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно та з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 41-42, 56-57, 160-161 т. 1).

У подальшому 21.12.2004 року ОСОБА_2 подарував по 1/4 частки вищевказаної квартири кожному - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сину позивачці від першого шлюбу, дочці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивачці ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору дарування, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 16-17, 43-44, 58-59, 155-158 т. 1).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , остання надає згоду на прийняття у дарунок по 1/4 частині квартири за кожним, яка належить її чоловіку ОСОБА_2 (а.с. 162 т. 1).

У ст. 9 СК України законодавець закріпив право подружжя на укладення між собою сімейних договорів. При цьому, подружжя може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам СК України, інших законів та моральним засадам суспільства. Особи, які проживають однією сім`єю, також можуть врегулювати свої сімейні відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам Сімейного Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить висновку про те, що укладаючи договір дарування, під час знаходження сторін у шлюбі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично розподілили спірну квартиру між собою та неповнолітніми дітьми по 1/4 частині за кожним.

Враховуючи, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність у відповідності до ст. 3 ЦК України, звертаючи увагу на ту обставину, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за взаємною згодою розподілили спірну квартиру за кожним по 1/4 частині, колегія суддів, прийшла висновку, що 1/4 частина квартири, яка належить ОСОБА_2 є його особистою власністю, та не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому поділу не підлягає.

За таких підстав, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири та визнання за кожним із сторін на (1/2 частку 1/4 частки) 1/8 частку квартири задоволенню не підлягають, а позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за ним права особистої власності на 1/4 частину квартири підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 25 лютого 2021 року в частині вирішення питання стосовно 1/4 частини квартири за АДРЕСА_1 скасувати.

Прийняти в цій частині постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про припинення права власності ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 .

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 жовтня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра