ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5323/20 Головуючий суддя І інстанції Попова В. О.
Провадження № 22-ц/818/1007/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 травня 2021 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 8975 грн, витрати на професійну правничу допомогу та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що постановою апеляційного суду Харківської області від 05березня 2018року змінено рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11жовтня 2017року та збільшено розмір додаткових витрат на дитину, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 1238,66грн до10873,66грн.

Зазначав, що у частині відмови у задоволенні позову рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 жовтня 2017року скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 2250,00 грн до початку навчання дитини у школі, до 31серпня 2018року.

Проте, кошти, які були наперед стягнуті з нього за постановою Апеляційного суду Харківської області від 05.03.2018 у справі№639/2535/17, ОСОБА_2 не витратила на оплату послуг Центру «Smartik» у тому розмірі, в якому вони були стягнуті з позивача.

Позивач зазначає, що фактичні витрати на оплату послуг Центру «Smartik» виявились на 8975,00грн меншими, ніж ті, які були наперед стягнуті з нього, оскільки дитина нерегулярно відвідувала дитячий центр. Позивач також вважає, що оскільки стягнуті з цього суми як додаткові втрати у сумі 2250,00грн з жовтня 2017р. по серпень 2018р.мали чітке цільове призначення-оплату послуг Центру навчання «Smartik», то не витрачення цих коштів ОСОБА_2 саме на ці потреби є підставою для стягнення на його користь грошових коштів в розмірі 8975 грн. Саме зазначена сума становить різницю між сумою фактично сплачених ОСОБА_2 коштів за послуги дитячого Центру навчання і розвитку «Smartik» та отриманою нею сумою додаткових витрат, яку наперед стягнуто з позивача ОСОБА_1 на виконання Постанови АСХО від 05.03.2018.

Відповідач проти позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Зазначала, що сума додаткових витрат, стягнутих з позивача не залежить від кількості днів відвідування дитиною Центра навчання і розвитку «Smartik», та є фіксованою; зазначила, що всі гроші, отримані на виконання Постанови АСХО від 05 березня 2018 року у справі №639/2535/17, витрачені нею виключно на потреби спільного з позивачем сина.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від26 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8975 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 840 грн 80 копійок, з яких: 840 грн 80 коп. сплачений судовий збір, 3 000 грн витрати на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу та збільшити суму витрат на правничу допомогу до 8000 грн. Також просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Скарга мотивована тим, що питання оплати послуг адвоката було врегульовано договором, за вказані послуги позивач сплати адвокату кошти, що підтверджено наданими суду першої інстанції квитанціями.

Зазначає, що у суду першої інстанції не було підстав для зменшення суми витрат на правничу допомогу, оскільки відповідно до ст.137 ЦПК України заяви від відповідача про зменшення цих витрат не надходило.

Вважає неправильним посилання суду першої інстанції на рішення ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що позивачем всупереч ст.134 ЦПК України не було надано до суду першої інстанції попередній розрахунок судових витрат , тобто на час постановлення рішення судом першої інстанції матеріали справи містили лише квитанції по оплату позивачем послуг адвоката.

Зазначає, що відповідач усно заявлялось про зменшення судових витрат, відповідач просила відмовити у задоволенні позову, та враховуючи ціну позову та складність справи вважала витрати на професійну допомогу завищеними.

Вважає, що посилання суду першої інстанції на рішення ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» є правомірним оскільки Велика палата Верховного Суду посилається на зазначене рішення, вирішуючи питання щодо розміру стягнення витрат на правничу допомогу

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З огляду на те, що ОСОБА_1 рішення суду оскаржене лише в частині стягнутих витрат на правову допомогу, то відповідно до норми ч. 1 ст. 367 ЦПК України в іншій частині рішення районного суду не перевіряється та не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій частині відповідає.

Частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з врахуванням складності справи та виконаної адвокатом роботи, з дотриманням принципів співмірності, реальності та розумності судових витрат, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 10 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З матеріалів справи вбачається, що року між ОСОБА_1 та адвокатом укладено договір про надання правової допомоги.

Також надано акт здачі-приймання з детальним описом наданих послуг, квитанція до прибуткового касового ордеру про сплату адвокату коштів.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються: у разі задоволення позову на відповідача., у разі відмові в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог.

Як вбачається зі змісту рішення, позов ОСОБА_1 задоволено частково, витрати на правову допомогу стягнуто з ОСОБА_2 з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, з урахування складності справи та проведення двох судових засідань, що відповідає вимогам 141 ЦПК України.

Так, з урахуванням ціни позову у розмірі 8975 грн, невеликого об`єму доказів у справі, те що справа не є складною, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, суд першої інстанції відповідно до норми ст. 141 ЦПК України стягнув витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Доводи скарги цього висновку не спростовують.

Отже суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру судових витрат на надання правової допомоги та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу до розміру 3000 грн, задовольнивши позов частково, а у стягненні решти витрат на правничу допомогу суд правомірно на підставі вказаних норм цивільного процесуального права відмовив, з чим погоджується судова колегія.

Оскільки доводи скарги не знайшли свого підтвердження, висновки суду не спростовані, судом першої інстанції ухвалено рішення із дотриманням вимог закону, тому суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване додаткове рішення без змін.

Вілпвідно до ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.