Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Паньшиної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з навчанням, у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду та до закінчення ОСОБА_3 навчального закладу, але не довше, ніж до досягнення нею 23-річного віку;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 вартість понесених додаткових витрат на дочку ОСОБА_3 в розмірі 7 650 грн 00 коп., за 2021 - 2022 навчальний рік.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 вересня 1996 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2020 року. Від даного шлюбу у сторін народилося дві доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час позивач, відповідач та їхні спільні діти проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 , оскільки домоволодіння за вказаною адресою належить колишньому подружжю на праві власності, а саме по Ѕ частині кожному. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом, тобто з 25 серпня 2020 року, та до досягнення дитиною повноліття. Донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час є повнолітньою та навчається на І курсі денного відділення спеціальності 081 «Право» у Черкаському кооперативному економіко-правовому фаховому коледжі Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі», на контрактній основі, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток. Між тим, у зв`язку з навчанням, дитина потребує витрат на харчування, придбання одягу і гігієнічних засобів, оплату канцелярського приладдя та підручників. Позивач стверджує, що її фінансове становище не дозволяє самостійно матеріально забезпечувати дитину, а відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має таку можливість. Окремо позивач наголошує на тому, що 18 серпня 2021 року між Черкаським кооперативним економіко-правовим фаховим коледжем Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» в особі директора Гасюк Лариси Миколаївни та ОСОБА_3 і її законним представником ОСОБА_1 укладено Договір про фінансування навчання № 2021616ф. Згідно з п. 4 вказаного Договору, загальна вартість підготовки здобувача за освітньо-професійним ступенем фахового молодшого бакалавра становить 46 800 грн, у тому числі за перший рік навчання 14 600 грн. 05 серпня 2021 року позивачем було сплачено за навчання доньки суму в розмірі 7 300 грн, а 01 червня 2022 року 8 000 грн. Таким чином, загальна сума вартості навчання дитини за 2021-2022 навчальний рік, оплачена позивачем, складає 15 300 грн. З урахуванням наведеного, так як обов`язки щодо утримання дитини, яка навчається, та оплати додаткових витрат на дитину є рівними для обох батьків, позивач просить суд стягнути з відповідача половину вартості навчання доньки, а саме 7 650 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 01 серпня 2022 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 23 серпня 2022 року; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_3 ; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено третій особі п`ятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для подання пояснень /а.с. 23-25/.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання.

Копію позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду відповідач ОСОБА_2 отримав 12 серпня 2022 року особисто у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області, про що в матеріалах цивільної справи наявна відповідна розписка /а.с. 29/.

22 серпня 2022 року, у межах строку, встановленого судом, представником відповідача адвокатом Крушельницькою М.Р. подано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копії іншим учасникам справи, у якому остання просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача, посилаючись на усталену практику Верховного Суду, зазначає, що витрати, які позивач понесла до повноліття доньки та просить стягнути з відповідача, не є додатковими витратами, викликаними особливими обставинами, у розумінні СК України, оскільки навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. До того ж, сторонами не оспорюється той факт, що відповідач сплачував на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року, яким відповідно до вимог ст. 182 СК України було визначено необхідний та достатній розмір аліментів, з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини. Що ж до стягнення з відповідача аліментів на користь повнолітньої доньки, представник відповідача зауважує, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. На переконання представника відповідача, позивач не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України, та не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці. Представник відповідача стверджує, що її довіритель надає дочці необхідні грошові кошти, турбується та піклується про неї, однак на даний час він є безробітнім, не отримує жодних доходів, має хронічні хвороби спини, на лікування яких витрачає значну суму коштів, та має на утриманні батька, ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому допомагає фінансово та ліками. Крім того, у провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа № 707/1355/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості рухомого майна з припиненням права власності з моменту отримання грошової компенсації, що, на думку представника відповідача, у випадку задоволення позовних вимог, призведе до скрутного становища її довірителя. Разом з тим, у ході розмови з донькою, відповідач дізнався, що остання перебуває на індивідуальній формі навчання в Черкаському кооперативному економіко-правовому фаховому коледжі Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» та покинула територію України для працевлаштування за кордоном. Переривання навчання не позбавляє особу статусу студента навчального закладу, однак у цей період такий студент не виконує освітньої (наукової) програми, а, відтак, і не продовжує навчання, що в розумінні ст. 199 СК України позбавляє його права на отримання матеріальної допомоги. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені судом /а.с. 30-35/.

23 серпня 2022 року, з метою не порушення права позивача на подання відповіді на відзив і дотримання основних засад цивільного судочинства, зазначених у статті 2 ЦПК України, проведення розгляду справи було відкладено до 05 жовтня 2022 року.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, що призначений на 05 жовтня 2022 року.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Правом на подачу відповіді на відзив у встановлений судом строк позивач не скористалася.

Від третьої особи письмових пояснень по суті справи не надходило.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків.

Як убачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, позивач у справі ОСОБА_1 та відповідач у справі ОСОБА_2 з 21 вересня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2020 року шлюб між сторонами розірвано /а.с. 11/.

Від даного шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 від 22 липня 2004 року /а.с. 7/.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2020 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом, тобто з 25 серпня 2020 року, та до досягнення дитиною повноліття /а.с. 8-10/.

На даний час ОСОБА_3 є повнолітньою та з 01 вересня 2021 року навчається у Черкаському кооперативному економіко-правовому фаховому коледжі Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» на І курсі денного відділення спеціальності 081 «Право», зі строком навчання до 30 червня 2024 року, на контрактній основі, стипендії не отримує, за гуртожиток сплачує самостійно, що підтверджено копією довідки № 1170 від 26 квітня 2022 року, виданої вказаним навчальним закладом, а також копією Договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти № 2021616 від 18 серпня 2021 року /а.с. 12, 14/.

За вказаних обставин ОСОБА_3 позбавлена можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток, у зв`язку з чим потребує матеріального забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Договору про фінансування навчання № 2021616ф від 18 серпня 2021 року, укладеного між Черкаським кооперативним економіко-правовим фаховим коледжем Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» в особі директора Гасюк Лариси Миколаївни та ОСОБА_3 і її законним представником ОСОБА_1 , загальна вартість підготовки здобувача за освітньо-професійним ступенем фахового молодшого бакалавра становить 46 800 грн, у тому числі за перший рік навчання 14 600 грн, другий рік навчання 15 600 грн, третій рік навчання 16 600 грн /а.с. 13/.

Із наданих суду копій квитанцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що позивачем фактично сплачено кошти за навчання дитини в загальному розмірі 15 300 (п`ятнадцять тисяч триста) гривень, зокрема, 05 серпня 2021 року 7 300 грн, та 01 червня 2022 року 8 000 грн /а.с. 15/.

Із копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 26 березня 2019 року встановлено, що донька сторін зареєстрована за місцем проживання обох батьків /а.с. 6/, однак, враховуючи факт сплати позивачем витрат за навчання ОСОБА_3 , у суду є достатні підстави вважати, що остання перебуває на утриманні матері.

Відповідно до копії виписки № 3816 із медичної карти стаціонарного хворого від 04 червня 2021 року /а.с. 36/, копії виписки № 2841 із медичної карти стаціонарного хворого від 23 лютого 2022 року /а.с. 37/, копії протоколу магнітно-резонансної томографії попереково-крижового відділу хребта від 19 квітня 2021 року /а.с. 38/ та копії виписного епікрізу із історії хвороби № 5918 від 18 жовтня 2017 року /а.с. 39/, відповідач у справі ОСОБА_2 має хронічні захворювання хребта, у зв`язку з чим періодично проходить лікування у неврологічному відділенні КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» і неврологічному відділенні Черкаської ЦРЛ /а.с. 36,37,38,39/.

З копії свідоцтва про народження відповідача ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 16 листопада 1988 року, виданого повторно , а також копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 07 березня 2019 року вбачається, що батько відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є пенсіонером за віком /а.с. 40, 41/.

Згідно з копією відповіді на запит до Державної фіскальної служби України № 136371786 від 18 лютого 2022 року, ОСОБА_2 фізичною особою-підприємцем не являється /а.с. 43/.

Водночас, не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ у розумінні статей 77-78 ЦПК України копія роздруківки електронного примірника ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 19 липня 2022 року в справі 707/1355/22 /а.с. 42/, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, здійснена не в режимі повного доступу, що позбавляє суд та інших учасників судового процесу можливості ознайомитися зі змістом даного документу у повному обсязі.

Також, суд позбавлений можливості визнати належним та допустимим доказом роздруківки скан-копій повідомлень у месенджері «Viber» із користувачем « ОСОБА_6 » (російською мовою) /а.с. 44-53/, на яких, за словами представника відповідача, зображене листування її довірителя з донькою ОСОБА_3 , так як із відображеної у роздруківках інформації суд не має змоги ідентифікувати учасників листування.

Разом з тим, суд зауважує, що статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, що використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, № 910/8554/20 від 15.04.2021.

Відповідно до частини 10 статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з вимогами частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом вказаної норми закону, позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, оскільки, як встановлено судом, донька хоч і зареєстрована за місцем проживання обох батьків, однак перебуває на утриманні матері.

Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище сторін суд визначає виходячи з рівня їхніх доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи, що ОСОБА_3 на даний час навчається, суд вважає доведеним, що вона потребує матеріальної допомоги.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_3 перебуває на індивідуальній формі навчання в Черкаському кооперативному економіко-правовому фаховому коледжі Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» та покинула територію України для працевлаштування за кордоном, не доведені належними та допустимими доказами.

При визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Оскільки ОСОБА_3 досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовжує навчання; потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги; а відповідачем не спростовано можливості надання ним матеріальної допомоги на утримання доньки; суд дійшов висновку, що останній повинен на рівні з матір`ю дитини приймати участь в утриманні повнолітньої доньки, яка навчається, до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення 23 річного віку.

При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним чоловіком, фізичною особою-підприємцем не являється, зі слів представника відповідача є тимчасово непрацюючим і іншого стороною позивача не доведено, має хронічні захворювання хребта, у зв`язку з чим періодично проходить лікування у неврологічному відділенні КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» та неврологічному відділенні Черкаської ЦРЛ.

При цьому, належних та допустимих доказів розміру отриманих ОСОБА_2 доходів за 2021-2022 роки, а також доказів розміру його витрат на лікування і оздоровлення у зв`язку з наявністю хвороби хребта та відсутності інших джерел доходу, що дали б можливість суду достовірно встановити матеріальний стан відповідача і відсутність у нього змоги надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суду не надано, клопотань про їх витребування не заявлено.

Разом з цим, суд відхиляє, як не доведені, твердження представника відповідача про те, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває його батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як вбачається із копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 07 березня 2019 року /а.с. 40/, останній є пенсіонером за віком, а, відтак, отримує відповідні пенсійні виплати. Надання йому матеріальної допомоги відповідачем у добровільному порядку не підтверджено належними та допустимими доказами.

Також не можуть бути взяті до уваги судом посилання представника відповідача на те, що задоволення позовних вимог у цивільній справі № 707/1355/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості рухомого майна з припиненням права власності з моменту отримання грошової компенсації призведе до скрутного становища її довірителя, оскільки вони грунтуються на припущеннях та на обставинах, які можуть і не настати в майбутньому.

З огляду на вищевикладене, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у ст. 7 СК України, зазначених норм матеріального права, а також судової практики, що склалася у даній категорії справ, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 14 липня 2022 року та до закінчення останньою навчання, але не довше як до досягнення нею 23-річного віку.

Саме такий розмір аліментів, на думку суду, є співмірним і таким, що якнайкраще забезпечить інтереси ОСОБА_3 , та, водночас, не стане надмірним тягарем для батька у понесених витратах.

У задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд вважає необхідним відмовити.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про визначення мінімального розміру стягуваних аліментів, суд дійшов висновку, що вона є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки правові підстави для застосування мінімального розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відсутні.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості навчання їхньої спільної доньки ОСОБА_3 в сумі 7 650 грн, що самостійно сплачена позивачем за 2021-2022 навчальний рік.

При цьому, суд констатує, що у зазначений період донька сторін у справі ОСОБА_3 була неповнолітньою.

Згідно з частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз зазначених вище норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка перебуває на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Обґрунтовуючи позов у цій частині, позивач посилалася на те, що у зв`язку з навчанням дитини у вищому навчальному закладі нею сплачено кошти в сумі 15 300 грн за 2021-2022 навчальний рік, половину з яких вона просить стягнути з відповідача.

Суд зазначає, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не належить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 26 серпня 2020 року в справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19), яка в силу вимог частини 4 статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом.

Сам факт навчання неповнолітньої у вищому навчальному закладі не свідчить про її особливі здібності і потребу в стягненні додаткових витрат на її розвиток.

Крім того, позивач не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Ураховуючи вказані обставини справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, заявлена позивачем у сумі 7 650 грн, виходячи з норм статті 185 СК України, не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, а саме частковим задоволенням самостійної позовної вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, зважаючи на те, що позивач є звільненою від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 992,40 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Іншу частину судових витрат в сумі 992,40 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити рішення суду в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи наведене та керуючись Конвенцією ООН про права дитини, статтями 7, 141, 182, 184, 185, 199, 200 Сімейного кодексу України, статтями 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 14 липня 2022 року та до закінчення останньою навчання, але не довше як до досягнення нею 23-річного віку.

У решті заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Іншу частину судових витрат у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 .

Суддя: Т. А. Миколаєнко