Провадження № 22-ц/801/1754/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич Артем Олексійович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Короля О. П. в залі суду м. Вінниці, зі складенням повного тексту судового рішення 30 травня 2022 року,

в цивільній справі № 127/18576/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди 350 102,16 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 27.07.2019 відповідач, керуючи автомобілем «Nissan Х-Тrail», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі сполученням Вінниця - Бохоники виїхав за межі проїзної частини, де допустив зіткнення з кам`яним парканом домашнього володіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Через неправомірні дії відповідача пасажирка його автомобіля отримала тілесні ушкодження, а згаданий вище паркан впав на належний позивачу автомобіль Honda Civik, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до висновку експертного дослідження №173Е-11/2020 від 01.03.2021 вартість заподіяного позивачу матеріального збитку складає 310 102,16 грн, яку він просить стягнути з відповідача на його користь. Через дії відповідача позивач також зазнав суттєвих моральних втрат, оскільки на придбання знищеного останнім автомобіля він витратив всі свої заощадження. Крім того, зазначив, що були істотно порушені його нормальні життєві зв`язки і тепер він змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Внаслідок значного психічного впливу обставин, пов`язаних із постійним хвилюванням через пошкодження автомобіля, позивач повністю був позбавлений можливості реалізації власних звичок і бажань. Також у зв`язку із згаданими подіями у нього значно погіршився стан психічного здоров`я. Однак певна грошова компенсація може деякою мірою зменшити вплив негативних наслідків на його особисте та громадське життя. Тому вважає, що розмір такої компенсації з урахуванням характеру заподіяної шкоди та ступеня вини відповідача може становити 40 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2022 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди 310 102,16 грн., у відшкодування судових витрат: із сплати судового збору 4 759,59 грн., за проведення експертного дослідження 3 500 грн., на правову допомогу 17 720 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову, в частині відшкодування майнової шкоди, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, оскільки ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, отже, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню завдана майнова шкода. Разом з тим, частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачем належним чином не доведено завдання відповідачем моральної шкоди.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич А. О., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, а також стягнути з позивача ОСОБА_2 на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн.

Апелянт вважає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2022 незаконним і необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції не були досліджені всі обставини, що мають значення для справи, також недоведені обставини, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими. На його думку, висновки, до яких дійшов суд першої інстанції не відповідають обставинам справи. Також місцевим судом було порушено норми процесуального права, які полягають в тому, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, її розгляд було проведено за відсутності відповідача та його представника, які не були повідомлені належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, на підтвердження обставин, які позивач наводить у своїй позовній заяві не було надано суду та судом не досліджувалося та не було покладено в основу ухваленого рішення. Звертає увагу, що позивач в позові стверджує, що йому нанесені збитки 27.07.2019, а з заявою про проведення експертизи він звернувся лише через 1 рік і чотири місяці після зазначено події, а складений висновок експертного дослідження № 173Е-11/2020 взагалі 01.03.2021. Зауважує, що обставини які зазначені позивачем та були взяті до уваги судом першої інстанції, як докази та покладені в основу оскаржуваного судового рішення, про правові наслідки дій чи бездіяльності відповідача, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони відповідачем, не встановлені жодним рішенням суду ні в цивільній, ні в адміністративній справі, ні вироком суду в кримінальному провадженні, що набрали законної сили, або постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. Крім того, детально вивчивши висновки та результати дослідження, а також розрахунки вартості, наведені у висновку експертного дослідження № 173Е-11/2020 від 01.03.2021, категорично їх заперечує та не погоджується з ними, оскільки цей висновок виконаний з грубим порушенням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Тому вказаний висновок експертного дослідження є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом в розумінні норм статей 76, 77, 78, 79, 80, 102, 106 ЦПК України та не може бути взятий судом до уваги та покладений в основу ухваленого рішення. Отже, на думку скаржника, позивач належним чином не довів понесені ним збитки та не обґрунтував позовні вимоги, що є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_2 впродовж встановленого апеляційним судом строку не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Покоєвич А. О. підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Стьоба Ю. М. проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване. Представник позивача звернув увагу суду на те, що ОСОБА_2 не був визнаний потерпілим у кримінальній справі за ч. 1 ст. 286 КК України, яка закрита за заявою потерпілої, проте питання наявності в діях відповідача ознак адміністративного правопорушення працівниками поліції не вирішувалося і строки його притягнення до такої відповідальності, у зв`язку із закриттям кримінального провадження, сплили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що 27.07.2019 відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan Х-Тrail», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі сполученням Вінниця - Бохоники виїхав за межі проїзної частини, де допустив зіткнення із кам`яним парканом домашнього володіння, що за адресою: АДРЕСА_1 . Через неправомірні дії відповідача пасажирка його автомобіля отримала тілесні ушкодження, а згаданий вище паркан впав на належний позивачу автомобіль Honda Civik, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

За фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди 27.07.2019 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за № 0000669 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до висновку експертного дослідження №173Е-11/2020 від 01.03.2021 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Honda Civik, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , складає 310 102,16 грн.

В зв`язку з тим, що транспортний засіб марки Honda Civik, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який пошкоджено під час дорожньо-транспортної пригоди 27.07.2019, ввезено на територію України у пошкодженому стані та сплачено всі необхідні митні платежі та збори, але на момент пошкодження не зареєстровано у відповідних органах МВС в Україні, експертом прийнято рішення врахувати до розрахунку вартості цього автомобіля вартість податків та зборів. Ринкова вартість ідентичного досліджуваному транспортному засобу, що має пошкодження внаслідок попереднього ДТП, та переміщено на митну територію України, з врахуванням відповідних митних платежів складає 310 102,16 грн.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів № АМ/4367891 від 27.07.2018 року транспортний засіб «Nissan Х-Тrail» реєстраційний номер № НОМЕР_1 , є забезпечений і відповідальність ОСОБА_1 застрахованою з 27.07.2018 до 26.07.2019, а ДТП відбулась 27.07.2019.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав та необхідності для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на його користь компенсації за завдану майнову шкоду, оскільки ним доведено факт завдання такої шкоди відповідачем та обґрунтовано її розмір. Разом з тим, частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачем належним чином не доведено завдання відповідачем моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції й відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно із статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

ОСОБА_2 пред`явив позов до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди посилаючись на те, що 27.07.2019 відповідач, керуючи автомобілем «Nissan Х-Тrail», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі сполученням Вінниця - Бохоники виїхав за межі проїзної частини, де допустив зіткнення з кам`яним парканом домашнього володіння, що за адресою: АДРЕСА_1 . Через неправомірні дії відповідача згаданий вище паркан впав на належний позивачу автомобіль Honda Civik. Відповідно до висновку експертного дослідження №173Е-11/2020 вартість заподіяного матеріального збитку позивачу складає 310102,16 грн.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що за фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди 27.07.2019 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за № 0000669 за ч. 1 ст. 286 КК України.

З пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які мешкають в будинку по АДРЕСА_1 судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є завдавачем шкоди транспортному засобу марки Honda Civik, який належить позивачу.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки наведено у п. 4 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 №6, відповідно до якого «джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність з використання, транспортування, зберігання предметів, речовин й інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості». Наприклад, літак, автомобіль небезпечні неможливістю їх миттєвої зупинки, а будівництво тією ж неможливістю зупинки техніки, предметами, піднятими на висоту або заглибленими, і заподіянням саме механічних ушкоджень (каліцтва). Майнова відповідальність за шкоду, завдану діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Оскільки джерелом підвищеної небезпеки визнається певна діяльність, що здійснюється в процесі експлуатації конкретного об?єкта, проте під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Honda Civik не експлуатувався, а був припаркований біля паркану, суд першої інстанції вірно встановив факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, що відповідає положенням ст. 1187 ЦК України.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди, а позивачі повинні доводити лише наявність шкоди та її розмір.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертного дослідження № 173Е-11/2020 від 01.03.2021 є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом.

Зазначений висновок експертного дослідження не є висновком експерта у розумінні ст. 102 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 4.23 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ від 08.10.98 № 53/5, у висновку експертного дослідження опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку. Проте такий висновок підлягає дослідженню і оцінці як письмовий доказ, якому суд першої інстанції надав правову оцінку.

Щодо незгоди відповідача з оцінкою вартості матеріального збитку, визначеною висновком експертного дослідження, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена ст.129 Конституції та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.

Суд першої інстанції сприяв кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази, визнав обов`язковою явку в судове засідання відповідача ОСОБА_1 , щоб останній скористався правом представити перед судом ті аргументи, які він вважає важливими для справи, проте відповідач в судове засідання не з`явився.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає письмовий доказ заподіяної шкоди, а відповідач, заперечуючи проти розміру шкоди, після виконання судом вимог п. 4 частини 5 статті 12 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог статей 89, 263 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Суди першої інстанції, встановивши, що позивач надав докази на підтвердження розміру заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, а відповідач, заперечуючи такий розмір, доказів на спростування вказаного не надав, клопотання про проведення судової експертизи не заявив, міський суд правильно вважав, що позов слід задовольнити.

До такого висновку прийшов ВС в постанові від 10 січня 2018 року у справі № 458/439/16 (№ 61-357 св 18).

Отже, суд першої інстанції надав мотивовану оцінку аргументам, наведеним позивачем в позовній заяві щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 майнової шкоди, а тому підстав для визнання їх неправильними у колегії суддів немає.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич Артем Олексійович, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник