Провадження №2/554/37/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2022 року м. Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави в складі суду :
судді Блажко І.О.
при секретарі Галич-Брюховецької О.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про спростування недостовірної та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, відшкодування моральної (немайнової шкоди), завданої поширенням такої недостовірної інформації ,-
12 січня 2022 року ухвалою суду клопотання представника позивача ОСОБА_1 за ордером адвоката Панченко О.О. про витребування доказів задоволено. Витребувано в строк до 09.02.2022 від ОСОБА_4 , як реєстранта доменного імені poltava.pl.ua. дані про володільця облікового запису, що використовується розміщення веб-сайту : http:// poltava.to, а також відомості про особу, яка здійснює інформаційне наповнення та адміністрування веб-сайту: http:// poltava.to. Попереджено ОСОБА_4 , що у разі неможливості подати доказ, який вимагає суд взагалі або у встановлені судом строки, вони зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. За неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, у тому числі і з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати суду докази. Призначено розгляд справи по суті в Октябрському районному суді м.Полтави за адресою - м.Полтава, вул.Навроцького, 5, кабінет №№17,18 на 11.00 годин на 10.02.2022, викликано в судове засідання учасників процессу (а.с.134, 135).
10 лютого 2022 року копію вищевказаною ухвали відповідачем ОСОБА_4 було отримано в приміщенні суду особисто 10.02.2022 у секретаря судових засідань Галич-Брюховецької О.Л., але ухвала суду відповідачем ОСОБА_4 не виконана, документів до суду не надано ні в строки встановлені в ухвалі, ні на момент винесення рішення.
10 лютого 2022 року ухвалою суду клопотання відповідача ОСОБА_4 задоволено. Відкладено розгляд справи. Перейдено від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про спростування недостовірної та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, відшкодування моральної (немайнової шкоди), завданої поширенням такої недостовірної інформації. Призначено підготовче судове засідання на 13.30 годин на 17 березня 2022 року (а.с.154, 155).
17 березня 2022 року ухвалою суду повторно витребувано від ОСОБА_4 , як реєстранта доменного імені poltava.pl.ua. дані про володільця облікового запису, що використовується розміщення веб-сайту : http:// poltava.to, а також відомості про особу, яка здійснює інформаційне наповнення та адміністрування веб-сайту: http:// poltava.to. Закрито підготовче засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про спростування недостовірної та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, відшкодування моральної (немайнової шкоди), завданої поширенням такої недостовірної інформації. Призначено розгляд справи по суті на 15.30 годин на 14 квітня 2022 року (а.с.174, 175).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленим (а.с.202).
В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 за ордером адвокат Панченко О.О. не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена. Надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують повністю, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.210).
Відповідач ОСОБА_2 до суду 12.01.2022, 10.02.2022, 17.03.2022, 14.04.2022 та 12.05.2022 не з`явився, будучи повідомленим шляхом направлення судових повісток, копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками на останні відомі судові адреси, до суду поштою повернуто конверти з відміткою, що адресат відсутній за вказаними адресами. Відзив на позовну заяву до суду не наданий (а.с.115, 128, 144, 145, 167-169, 172, 184-187, 192, 193, 204-207).
Відповідач ОСОБА_3 до суду 12.01.2022, 10.02.2022, 17.03.2022, 14.04.2022 та 12.05.2022 не з`явилася, будучи повідомлена шляхом направлення судових повісток, копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками на останні відомі судові адреси, до суду поштою повернуто конверти з відміткою, що адресат відсутній за вказаними адресами. Відзив на позовну заяву до суду не наданий (а.с.116, 129, 144, 145, 167, 170, 171, 184-187, 192, 193, 204-207).
Відповідач ОСОБА_4 до суду 17.03.2022 не з`явився, будучи повідомленим шляхом отримання в приміщенні суду судової повістки 10.02.2022 під розписку, копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками, про що міститься його особистий підпис в матеріалах справи. 14.04.2022 та 12.05.2022 не з`явився, будучи повідомленим шляхом направлення судових повісток на останні відому судові адреси, до суду поштою повернуто конверти з відміткою, що адресат відсутній за вказаними адресами. Відзив на позовну заяву до суду не наданий, хоча копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками отримав у суді 10 лютого 2022 року (а.с.117, 133, 146, 147, 158, 186-191).
Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснюється секретарем судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю.
Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є авторами статті «Поліція затримала головреда «Останнього бастіону» ОСОБА_5 за шахрайство зі страховою компанією».
12.01.2021 о 12 годині 30 хвилин на веб сайті Інтернет видання «Полтава 365» автором який є невідомий за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 була опублікована стаття під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 » наступного змісту: «…У Полтаві правоохоронці затримали головного редактора інтернет-видання "Останній бастіон" ОСОБА_5 , який підозрюється в злочинах, пов`язаних із шахрайством і підробкою документів. ОСОБА_6 кілька років тому під час намагання вручити йому повідомлення про підозру, відмовився її взяти і заявив про політичний мотив правоохоронців. Про це повідомили джерела в органах прокуратури та правоохоронних органах. За наявною інформацією, ОСОБА_8 майже три роки ухилявся від слідства. Суддя в Полтаві не погоджувався з клопотанням правоохоронців про його затримання, тоді справа була передана до Дніпра. А там суддя погодив його затримання. Раніше прес-служба поліції Полтавщини повідомляла, що ОСОБА_8 переховується від слідства за фактом шахрайства в особливо великих розмірах та використання підробленого документу. Поліція вважає, що ОСОБА_6 та наразі звільнений лікар 1-ї міськлікарні домовились про шахрайську схему - на підставі певного діагнозу отримати виплату зі страхової компанії. У жовтні 2013 року пан ОСОБА_8 застрахував своє життя у ПрАТ "Страхова компанія "Залізничні шляхи" на 10 млн. грн. За півроку він приніс медичну довідку про те, що впав, отримав травму і тимчасово втратив працездатність. Тому йому належить виплатити 8 млн. грн. Страхова компанія, підозрюючи свого клієнта у шахрайстві, відмовилась виплачувати йому страховку і звернулася до поліції. У серпні 2014 року слідчі почали розслідувати кримінальне провадження за ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 ККУ (закінчений замах на шахрайство) та ч. 4 ст. 358 ККУ (підроблення документів). Підозру у цих злочинах ОСОБА_7 оголосили тільки за три роки у липні 2017-го. Однією з підстав для цього став висновок судово-економічного експерта про те, що претензії головреда "тягнуть" на 1,52 млн. грн. ОСОБА_6 ігнорував виклики до слідчого, тому поліція оголосила його у розшук. Та насправді він не переховувався і вів активну публічну діяльність. Тим часом розслідування призупинили, потім за нього взялися сумські правоохоронці, але продовжили вести полтавці. До речі, у Сумах слідчі закрили провадження, але "Залізничні шляхи" поновили слідство через суд. Наприкінці 2020 року, за даними сайту Полтавщина, продовжити слідство довірили поліцейським у Дніпрі. Сікалов не приїжджав на виклики й до цих слідчих, тому ті через суд домоглися дозволу на його затримання, аби привести до зали суду і обрати запобіжний захід. Прокуратура повідомила, що хоче взяти чоловіка під варту без права внесення застави. Цікаво, що полтавські слідчі навіть не подавали відповідних клопотань щодо запобіжного заходу. Ба більше вони самі двічі закривали справу. Багаторічний конфлікт перетік у фазу затримання ОСОБА_8 та його тримання під вартою. Міру запобіжного заходу йому мають обрати найближчими днями. "Залізничні шляхи" мають двох кінцевих бенефіціарів. Це ОСОБА_9 дружина ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 бізнес-партнер іншого відомого полтавця ОСОБА_12 …», що слідує із друкованої версії сторінки Інтернет-видання «Полтава 365» (а.с.39, 40).
24.09.2021 на електронну адресу головного редактора Інтернет видання «Полтава 365», адвокатом ОСОБА_14 була направлена вимога у відповідності до якої просили головного редактора Інтернет-видання «Полтава 365»: «…опублікувати спростування статті яка була розміщена на вебсайті Інтернет видання «Полтава 365» автором який є невідомий за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 » у найближчому запланованому випуску Інтернет видання «Полтава 365», а також видалити дану статтю під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », яка була розміщена на веб-сайті Інтернет видання «Полтава 365»…», що підтверджується копією вимоги від 24 вересня 2021 року (а.с.41-43).
24.09.2021 стаття під назвою: «У Полтаві затримали Геннадія Сікалова», яка була розміщена на веб-сайті Інтернетвидання «Полтава 365» була видалена головним редактором Інтернет-видання «Полтава 365», про що свідчить листування електронною поштою між адвокатом ОСОБА_14 та головним редактором (а.с.44, 45).
Згідно зі статтею 1 ЗУ "Про авторське право і суміжні права" власник вебсайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу.
Відповідно до частини одинадцятої статті 52-1 ЗУ "Про авторське право і суміжні права" власники вебсайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних вебсайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника вебсайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на вебсайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника вебсайту, передбачену пунктом "в" цієї частини.
Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр», яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2003 №447-р «Про адміністрування домену «UA» та ст. 56 ЗУ «Про телекомунікації» уповноважено здійснювати адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, акредитувало Консорціум «Український центр підтримки номерів і адрес» та підтвердило компетентність останнього у здійсненні функцій Центру компетенції адресного простору, що полягають у проведенні фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет, а також видачі довідок з відомостями про реєстранта доменного імені або інформації про його встановлення відповідно до Договору про акредитацію від 11.04.2016.
Центр компетенції УЦПНА надає послугу щодо видачі довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення (далі-довідка) із застосуванням онлайн-сервісу «WEB-FIX» на підставі пунктів 17-20 Порядку надання послуг з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею Експертних висновків, а також видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів або інформацією про їх встановлення, затвердженого Об`єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр» 22.11.2017 та свідоцтва про акредитацію, виданого ОП УМІЦ 22.11.2017.
Зазначені довідки включають інформацію про: назву доменного імені; доступність за доменним іменем веб-сайту для публічного використання у мережі Інтернет; дату та час реєстрації доменного імені; дату внесення останніх змін, дату та час завершення строку реєстрації доменного імені; DNS-сервер(-и); WHOIS Server; реєстратора доменного імені; реєстранта доменного імені; IP -адрес, якій/яким відповідає доменне ім`я; хостинг-провайдера; доступність сервера; тип сервера; публічний домен, в якому зареєстровано доменне ім`я; суб`єктів, які відповідно до законодавства можуть бути власниками веб-сайту (реєстрант, отримувач послуг хостингу, володілець облікового запису), суб`єкта, від імені якого здійснюється інформаційна/господарська діяльність через веб-сайт, зокрема, наявна контактна інформація про нього на веб-сайті (найменування/прізвище, ім`я, по батькові, адреса місцезнаходження, адреса електронної пошти, телефон, факс тощо); співставлення даних розміщених на веб-сайті, з даними державних реєстрів, що перебувають у відкритому доступі власника веб-сайту (при можливості їх встановлення в досудовому порядку) або інформація про його встановлення (при неможливості їх встановлення в досудовому порядку).
Як слідує із довідки Центру Компетенції «Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» №240/2021-Д від 19.07.2021 у відповідності до якої було вказано, що з дати реєстрації доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_7 і до моменту переходу доменної зони (публічного домену) ІНФОРМАЦІЯ_8 з режиму роботи в системі UANIC на режим роботи з єдиним регламентом на підставі протоколу EPP (Extensible Provisioning Protocol), а саме до 21 листопада 2011 року реєстрантом доменного імені значився ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ). Починаючи з 21.11.2011 відомості про реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_7 в сервісі WHOIS перебувають у скритому режимі (статус not published) та можуть бути витребувані у реєстратора цього доменного імені ТОВ «Інтернет Інвест» (ідентифікаційний код: 32493292) (а.с.55-61).
Відповідно можливо прийти до висновку, що ОСОБА_4 є фактичним власником та наповнювачем веб сайту Інтернет-видання «Полтавщина».
Таким чином, співвідповідач ОСОБА_4 , є фактичним власником веб-сайту Інтернет-видання «Полтавщина».
Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).
Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Згідно зі статтею 1 ЗУ "Про інформацію" інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Відповідно до статті 2 ЗУ "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Статтею 27 ЗУ "Про інформацію" передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.
Недостовірна інформація, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів суди мають керуватися нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації.
Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 (справа № 439/1469/15-ц, провадження № 61-5189св18).
У пунктах 1, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34, 68 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст.17 ЗУ від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28.03.2013 у справі "Нова газета" та «Бородянський проти Росії", що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.
У частині другій статті 30 Закону України від 02.10.1992 №2657-XII "Про інформацію" визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, згідно ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1986 у справі "Лінгенс проти Австрії").
Згідно із ч.1, 4,7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", згідно з положеннями ст.277 ЦК України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Згідно роз`яснень, які викладені у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Шувалов проти Естонії» від 29.05.2012, Європейський суд дійшов висновку про відсутність порушення пункту 2 статті 6 Конвенції з огляду на те, що всі інформування («суддя підозрюється в отриманні хабаря», «справу судді передано до суду», «суддя обвинувачується в отриманні хабаря від особи, справа якої була в його провадженні», тощо) створювали чітке уявлення про обвинувачення, а не вину особи.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, факт поширення відповідачами недостовірної інформації підтверджується наданими позивачем скрін-шотами статті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 та скріншотами сторінки з пошуковими варіантами.
Судом встановлено, що поширена відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо позивача інформація, а саме викладені данні у статті, не підтверджені жодними доказами а також надання правової кваліфікації діям позивача авторами статті, є неправомірною дією, яка спричинила негативні наслідки для позивача, тому така інформація не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30 ЗУ "Про інформацію", оскільки такі фактичні твердження відповідача можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів.
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Стаття 32 Конституції України передбачає судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, гарантується право вимагати вилучення будь якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа, зобовязання власника сайту видалити розміщену на сайті недостовірну інформацію, тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене.
Спростування поширеної недостовірної та непідтвердженої інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.
Таким чином, інформація не відповідає дійсності, тобто є недостовірною та непідтвердженою, а також створює у широкого кола осіб викривлене уявлення про діяльність ОСОБА_1 та приймається як звинувачення, а тому в такому випадку інформація яка розміщена на вищевказаному вебсайті має бути видалена власником останньої.
Враховуючи положення п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає, в тому числі: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно зі ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини.
Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Так рішенням від 27.07.2004 у справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.
Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України .
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру діяння особи, яка її заподіяла, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, суд розмір душевних страждань позивача оцінює в 100 000 гривень.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у повному обсязі та стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 моральну школу у розмірі 100 000 гривень. Оскільки поширивши недостовірну інформацію стосовно, ОСОБА_1 , відповідачі, автори статті, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 принизили його особисту честь, гідність та ділову репутацію, оскільки це призвело до негативної соціальної оцінки особистості ОСОБА_1 в очах оточуючих, так як веб-сайт на якому розміщена дана інформація та реєстрантом доменного імені якого є ОСОБА_4 знаходиться у відкритому доступі.
Відповідно до ч.1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи
Як слідує з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги №02-08/07/21 від 08.07.2021; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання договору №02-08/07/21 про надання правничої допомоги від 08.07.2021; акт виконаних робіт №1 наданої правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №02-08/07/21 від 08.07.2021; рахунок №46/21 від 08.07.2021; квитанцію від 13.07.2021 (а.с.65-71).
Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України : витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Судові витрати у справі сплачені позивачем складають 5 586 грн., які складаються з : судового збору у розмірі 4 086 грн., витрати, що пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій необхідних для розгляду справи у розмірі 1 500 грн. (а.с.20, 53).
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Також стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах судові витрати (5586:3) по 1 862 грн. сплачені позивачем при подачі позову.
Керуючись ст.ст.12, 81,130,131, 141, 229, 247, 263, 354 ЦПК України, суд ,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про спростування недостовірної та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, відшкодування моральної (немайнової шкоди), завданої поширенням такої недостовірної інформації задовольнити повністю.
Стягнути солідарно з громадянина України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса реєстрації - АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , адреса місця роботи - АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , громадянки України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , адреса місця роботи - АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер Міністерством доходів і зборів України не встановлено на користь громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Микільське, Полтавського району, Полтавської області, місце реєстрації АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 моральну школу у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.
Стягнути солідарно з громадянина України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , адреса місця роботи - АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , громадянки України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , адреса місця роботи - АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер Міністерством доходів і зборів України не встановлено на користь громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Микільське, Полтавського району, Полтавської області, місце реєстрації АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, судовий збір у розмірі 4 086 (чотири тисячі вісімдесят шість) гривень та витрати, що пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій необхідних для розгляду справи у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, а всього 15 586 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) гривень.
Складання повного тексту рішення відкладено на 7 (сім) днів 19 травня 2022 року.
Позивач - громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Микільське, Полтавського району, Полтавської області, місце реєстрації АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Відповідач громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , адреса місця роботи - АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Відповідач - громадянка України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , адреса місця роботи - АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер Міністерством доходів і зборів України не встановлено.
Відповідач - громадянин України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Октябрським районним судом м.Полтави за заявою відповідача, яку може бути подано до суду протягом 20 днів зо дня отримання ним копії рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, визначений строк обчислюється з дня отримання повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.
Повний текст рішення складено 19 травня 2022 року.
Суддя І.О.Блажко