Провадження № 2/317/30/2022
Справа № 317/3671/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Динис Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 216001,53 грн. тіла кредиту за кредитним договором № б/н від 22.02.2018.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.02.2018 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.08.2020 має заборгованість у розмірі 254485,44 грн., яка складається з наступного: 216001,53 грн. - заборгованість за кредитом; 11239,20 грн. - заборгованість за нахованими відсотками; 27244,71 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач вважає за необхідне стягнути лише частину заборгованості, а саме заборгованість з тіла кредиту у розмірі 216001,53 грн.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12.07.2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» тіло кредиту за договором б/н від 22.02.2018 року в сумі 216001,53 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3240,02 грн.

Відповідач у справі ОСОБА_1 12.07.2021 звернувся до суду із заявою про перегляд означеного заочного рішення та просить його скасувати.

Заява вмотивована тим, що відповідач копію рішення суду отримав лише 16.06.2021 року, однак на час розгляду справи він не був обізнаний через те, що не отримував жодні поштові повідомлення та судові повістки по справі, оскільки за місцем реєстрації не проживав та постійно перебував в м. Києві. Жодних осіб на отримання кореспонденції він не уповноважував.

Крім того зазначив, що позивачем до позовної заяви не додано доказів які б підтверджували: факт укладення між відповідачем та позивачем кредитного договору саме 22.02.2018 року; факт перерахунку позивачем та отримання відповідачем будь-яких грошових коштів, а так само те, що грошові кошти були надані саме на виконання умов кредитного договору; факт укладення між позивачем та відповідачем договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти. Та навів обґрунтування своїх заперечень.

Також у заяві відповідач спростовує посилання позивача у позові на умови та правила надання банківських послуг, оскільки вони не підписувались відповідачем та не є складовою кредитного договору.

З огляду на вищевикладене просить заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 17.02.2021 у цій справі скасувати. Справу призначити до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.07.2021 заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 17.02.2021, ухваленому у справі за позовом АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадженні на 10 год.00 хв. "11"жовтня 2021 року в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області (м. Запоріжжя, вул. Істоміна, буд. 10)

Ухвалою суду від 04.11.2021, з огляду на подану представником позивача Коняшин А.М. усне клопотання про необхідність подання додаткових доказів для обґрунтування позовної заяви, а також з огляду на те, що представник відповідача Діденко Р.А. також зазначив про необхідність витребувати та долучити до справи додаткові докази, суд вирішив цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.07.2022 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про витребування у позивача доказів та, як наслідок, зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати до суду для огляду у судовому засіданні оригінали наступних документів, а саме: оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ « ПриватБанк», від 22.02.2018 року підписану ОСОБА_1 ; оригінал паспорту споживчого кредитування, від 30.08.2019 підписану ОСОБА_1 . Докази надати в наступне судове засідання, яке відбудеться 10 серпня 2022 року о 11-00 год. в Запорізькому районному суді Запорізької області.

18.07.2022 представником позивача Коняшин А.М., на виконання вимог ухвали суду від 06.07.2022 про витребування у АТ КБ « ПриватБанк» оригіналів документів, було подано клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу електронного доказу та його копії, в порядку ст. 43, 100, 101 ЦПК України.

Ухвалою суду від 10.08.2022 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання, в тому числі і в режимі відеоконференцзвязку, не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки не повідомляв,

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, які викладені у заяві про перегляд заочного рішення, у Запереченнях на долучені позивачем додаткові докази та Додаткових запереченнях на письмові пояснення позивача (подані до канцелярії суду 12.01.2022 року), Заперечення на пояснення позивача відносно нібито обґрунтованості підпису стилусом на планшеті Анкети та Паспорту (подані до канцелярії суду 12.09.2022 року).

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з наданою позивачем копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 22 лютого 2018 року, ОСОБА_1 погодився отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк».

В анкеті заяві ОСОБА_1 зазначив, що він погоджується з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які викладені на банківському сайті privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.

30.08.2019 відповідачем ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи та про що зазначає представник позивача безпосередньо в своїх письмових та усних поясненнях, вищевказані документи були підписані відповідачем ОСОБА_1 шляхом використання стилусу на планшеті.

Пунктом 1 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України" від 13 грудня 2019 року № 151, затвердженого Постановою Правління Національного банку України, вказується, що воно розроблено відповідно до Цивільного кодекс України, Законів України «Про Національний банк України", «Про електронні довірчі послуги», «Про електронні документи та електронний документообіг» і визначає порядок застосування особливого виду власноручного підпису - цифрового власноручного підпису клієнтами банків - фізичними особами під час підписання документів. Це Положення є актом цивільного законодавства, дія якого поширюється на відносини, що виникають між клієнтами банку та банками під час здійснення банківської діяльності та отримання банківських послуг.

Згідно використаних в Положенні термінів, електронний сенсорний пристрій - електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа може створити власноручний підпис; цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

Згідно п. 6 Положення цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення. Використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом (п. 7 Положення).

Відповідно до п. 9 Положення банк має право застосовувати процедури фото та/або відеофіксації, інші процедури з метою документування та контролю за процесом підписання документа клієнтом з використанням цифрового власноручного підпису. Застосування зазначених процедур повинно здійснюватися за умови попередньо отриманої згоди клієнта.

В підтвердження укладення кредитного договору, Банк додав: витяг із «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору; паспорт кредитування від 30.08.2019 року; довідку щодо виданих кредитних карток Відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх призначення; довідку про зміну кредитного ліміту, що підтверджує встановлення розміру кредитного ліміту тайго подальшу зміну; виписку по рахунку, що підтверджує отримання кредитних коштів відповідачем, використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій що підтверджують усвідомлення Відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання; розрахунок заборгованості.

Однак суд не може погодитись з вказаним твердженням позивача, відносно укладання з відповідачем кредитного договору, у зв`язку з наступним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на Витяг з «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на офіційному сайті позивача, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови.

Разом із тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд дійшов висновків, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Одночасно, до даних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, як зазначалось вище, неодноразово змінювались самим позивачем.

За таких обставин, та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карток та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують сказаних обставин.

Також суд зауважує, що анкета заява від 22.02.2018 не містить строку повернення кредиту (користування ним).

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За викладених обставин, суд дійшов висновків про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності, уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року по справі № 191/2648/17 (провадження №61-5662св19), в постанові Верховного Суду від 22 березня 2021 року по справі № 335/9677/18 (провадження №161-19171св19), в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року по справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Беручи до уваги вищевказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, слід дійди до висновку про те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані банком на кредитну картку, але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми грошових коштів, яка, як вважає позивач, на час розгляду справи не повернута відповідачем.

Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.02.2018, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 20.08.2020, позивач обраховує заборгованість відповідача за тілом кредиту як 216001,53 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви було надано Виписку за Договором б/н від 22.02.2018, з якої вбачається факт користування відповідачем грошовими коштами, а саме відповідач здійснював зняття готівки в банкоматі, поповнював готівкою свою картку, здійснював переказ коштів між рахункам, оплату товарів і послуг та інші розрахунки.

Як встановлено судом із Виписки за договором № б/н, укладеним Банком з відповідачем 22.02.2018, банк після проведення операцій, пов`язаних з автоматичним списанням відсотків за використання кредитного ліміту, комісій, додає розмір вказаних коштів до розміру основного зобов`язання.

Тіло кредиту - це та сума на яку оформляється кредитний договір та є розміром основного зобов`язання, на який нараховується розмір відсотків за їх використання та у випадку порушення строків та розміру його виконання, відповідно неустойка, а також інші санкції встановлені договором.

У розмір тіла кредиту не можуть входити відсотки по кредиту, комісійні, пеня і штрафи через прострочення.

Суд зазначає, що Договором б/н від 22.02.2018 сплата відсотків по кредиту, комісійні, пеня і штрафи через прострочення не передбачені. Як зазначалось вище, витяг з Умов та Правил кредитування, доданий до позову, не містить підпису ОСОБА_1 , а також в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення останнього із редакцією саме наведених Умов та Правил.

В свою чергу, паспорт споживчого кредиту від 09.04.2019, який містить підпис відповідача, є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку.

Водночас, під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року по справі №393/126/20, які суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Не зважаючи на відповідні обставини, позивач, в обґрунтування наявності у нього правових підстав для нарахування відповідачу відсотків по Договору б/н від 22.02.2018, у поданих до канцелярії суду 20.01.2022 письмових поясненнях від 12.01.2022 № 20220111/2458 зазначає (сторінка 7 даних пояснень), що згідно тарифу обслуговування кредитних карт World Black Edition чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну проценту ставку у розмірі 0.01% річних за користуванням кредитним лімітом в пільговий період та 3,1% (37,2% на рік) за користування кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду, вказано розмір комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо.

Окрім того, в тих же письмових поясненнях (сторінка 22), позивачем зазначено, що відповідно то тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature встановлено, що розмір обов`язково щомісячного платежу за карткою World Black Edition складає 7% від заборгованості + щомісячна комісія за обслуговування, тому збільшення тіла кредиту на суму нарахованої комісії являється обґрунтованим.

В свою чергу судом не можуть бути застосовані до даних правовідносин будь-які умови тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, на які посилається позивач, оскільки матеріалами справи підтверджується, що останні не погоджені між сторонами у передбачений законом порядок та спосіб, у т.ч. відповідні тарифи не підписані відповідачем.

Тому зарахування позивачем частини сплачених відповідачем коштів на погашення відсотків, сплата яких не передбачена Договором б/н від 22.02.2018, а також збільшення заборгованості за тілом кредиту за рахунок списання відсотків за користування кредитом суперечить його умовам.

Не зважаючи на вищевказані обставини, судом встановлено, що згідно змісту наданої позивачем до позовної заяви виписки по Договору б/н від 22.02.2018 вбачається, що позивач у період з 22.02.2018 по 01.08.2020 здійснював відповідачу списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка на загальну суму 144 398,79 грн., а саме: 01.08.2020 списано 6 919,20 грн.; 01.07.2020 списано 6 696,00 грн.; 01.06.2020 списано 6 919,20 грн.; 01.05.2020 списано 6 701,94 грн.; 01.04.2020 списано 6 927,57 грн.; 01.03.2020 списано 6 263,73 грн.; 01.02.2020 списано 6 704,93 грн.; 01.01.2020 списано 6 749,46 грн.; 01.12.2019 списано 6 506,32 грн.; 01.11.2019 списано 6 724,56 грн.; 01.10.2019 списано 6 878,51 грн.; 30.08.2019 списано 6 168,86 грн. та 0,48 грн.; 31.07.2019 списано 6 369,94 грн.; 28.06.2019 списано 5 529,01 грн.; 31.05.2019 списано 6 405,19 грн. та 0,80 грн.; 30.04.2019 списано 6 605,45 грн.; 29.03.2019 списано 5 918,76 грн.; 28.02.2019 списано 5 769,09 грн.; 31.01.2019 списано 6 031,74 грн.; 31.12.2018 списано 6 383,38 грн.; 30.11.2018 списано 6 185,88 грн.; 31.10.2018 списано 6 807,88 грн. та 3,18 грн.; 28.09.2018 списано 5 786,66 грн. та 15,00 грн.; 31.08.2018 списано 1 239,99 грн. та 2,40 грн.; 31.07.2018 списано 1 304,15 грн.; 19.07.2018 списано 5 128,35 грн.; 29.06.2018 списано 914,14 грн. та 6,03 грн.; 30.04.2018 списано 0,04 грн.; 30.03.2018 списано 0,25 грн.; 28.02.2018 списано 0,06 грн.

Тобто позивач, застосовуючи до даних правовідносин непогоджені з відповідачем вищевказані умови тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, фактично збільшував заборгованість за тілом кредиту за рахунок списання відсотків за користування кредитом.

Так, зі змісту наданої банком виписки по Договору б/н від 22.02.2018 вбачається, що:

1) станом на 31.01.2020 сума боргу відповідача за тілом кредиту складала 203 369,39 грн., 01.02.2020 банком було здійснено списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка та нараховано відповідача до суми тіла кредиту 6 704,93 грн., внаслідок чого загальна сума боргу відповідача за тілом кредиту на 01.02.2020 складала 210 074,32 грн. В той саме день, тобто 01.02.2020 відповідач зі своє картки НОМЕР_1 через додаток Приват24 здійснив переказ 15 000,00 грн., які банк зарахував в рахунок погашення відповідачем боргу за тілом кредиту та, як наслідок, сума боргу за тілом кредиту, згідно вищевказаної виписки, станом на 01.02.2020 вже дорівнювала 195 074,32 грн.

2) станом на 31.12.2019 сума боргу відповідача за тілом кредиту складала 209 843,44 грн. 01.01.2020 банком було здійснено списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка та нараховано відповідачу до суми тіла кредиту 6 749,46 грн., внаслідок чого загальна сума боргу відповідача за тілом кредиту на 01.01.2020 складала 216 592,90 грн. 03.01.2020 відповідач зі своє картки НОМЕР_1 через додаток Приват24 здійснив переказ 6 600,00 грн., а 24.01.2020 відповідач зі своє картки НОМЕР_1 через додаток Приват24 здійснив переказ ще двох сум, а саме 8 000,00 грн. та 20 000,00 грн., які банк зарахував в рахунок погашення відповідачем боргу за тілом кредиту та, як наслідок, сума боргу за тілом кредиту, згідно вищевказаної виписки, станом на 24.01.2020 вже дорівнювала 181 992,90 грн.

В аналогічний спосіб банком у період з 22.02.2018 по 01.08.2020 здійснювались списання відповідачу вищевказаних відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка на загальну суму 144 398,79 грн., що підтверджується зі змісту наданої банком виписки.

Відповідні обставини беззаперечно свідчать, що банк за рахунок застосування до даних правовідносин непогоджених з відповідачем вищевказаних умов тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, збільшував заборгованість відповідача за тілом кредиту за рахунок списання відсотків за користування кредитом, а у подальшому, при переказі відповідачем грошових коштів на кредитну картку, списував (зараховував) їх в рахунок погашення відповідачем тіла кредиту, до складу якого входили і нараховані відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованість за користування грошовими коштами у розмірі 144 398,79 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 22.02.2018 та паспорті споживчого кредитування від 30.08.2019 р., а Витяг з «Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition World Elite, Infinite, VISA Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, внаслідок чого суд вважає необхідним відмовити поповичу у задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, суд приходить до висновку, що від заявленої позивачем майнової вимоги до відповідача на загальну суму 216 001,53 грн. має бути відрахована сума 144 398,79 грн., яка є загальною сумою безпідставно нарахованих (списаних) позивачем відповідачу відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка, оскільки відповідну суму було безпідставно зараховано позивачем до загальної суми боргу по тілу кредиту.

За таких обставин, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем по Договору б/н від 22.02.2018 складає 71 602,74 грн., з розрахунку 216 001,53 грн. (тіло кредиту) - 144 398,79 грн. (загальна сума нарахованих (списаних) позивачем відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3.1 відсотка).

Посилання позивача на постанови Верховного Суду від 10.04.2019 по справі № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019 року по справі № 428/2873/17, від 06.02.2018 по справі № 755/2720/16-ц, від 17.04.2019 року по справі № 666/388/16-ц, не приймаються судом до уваги, оскільки останні були винесені Верховним Судом до 03.07.2019, тобто до дати винесення постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19), у якій повністю спростовуються висновки, які наведені у вказаних постановах Верховного Суду.

Окрім цього, у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 та від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16, міститься підхід, згідно з яким подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). У даному контексті також важливо зазначити, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 в постанові від 30.01.2019 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.

Також суд критично відноситься до долученої позивачем до позовної заяви довідки щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та до довідки про зміну кредитного ліміту, що підтверджую встановлення розміру кредитного ліміту та його подальшу зміну, оскільки вказані довідки складені в односторонньому порядку працівниками банку, при цьому останні не містять підпису працівників банку, а також не скріплені печаткою банку, а отже відповідні довідки не можуть бути враховані судом, як належний та допустимий доказ.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості в розмірі 71 602,74 грн., не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині, а саме в розмірі 71 602,74 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем заявлено матеріальні вимоги з ціною позову 216 001,53 грн., за подання позову банком сплачено судовий збір у сумі 3240,02 грн., а підлягає задоволенню позову на суму 71 602,74 грн., тому до стягнення з відповідача на користь банку належить сума судового збору: 71 602,74 : 216 001,53 х 100% = 33,15% х 3240,02 = 1074,06 грн.

А тому, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача в сумі 1074,06 грн. пропорційно задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 207, 526, 549, 551, 610, 612, 625-626, 628, 634, 638, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 247, 258-259, 263-265, 279, 280-284, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 71 602,74 грн. (сімдесят одна тисяча шістсот дві грн. 74 коп.) за кредитним договором № б/н від 22.02.2018.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1074,06 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Р.В. Мінгазов