Дата документу 24.10.2022 Справа № 336/7614/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/7614/21Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Пр. № 22-ц/807/1932/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Подліяної Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 16.08.2022 року (вх. № 14503/22) на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь: - 1500,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності ТУ ДБР у м. Мелітополі, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку; - 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності слідчого ОВС СВ ПЗО Черніченко Б.В., за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку; - судових витрат на правничу допомогу у розмірі 1600,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що слідчим СВ прокуратури Запорізької області Черніченком Б.В. ухвалено постанову про закриття кримінального провадження від 27.04.2018 року, до якої внесені завідомо недостовірні відомості. В подальшому зазначена постанова була скасована ухвалою слідчого судді від 11.07.2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дацюк О.І. (а.с. 24). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 25-26) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року (а.с. 64-69) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі від 16.08.2022 року (вх. № 14503/22) (а.с. 77-81) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову; розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін; стягнути витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 3000,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кримську О.М. та Маловічко С.В. (а.с. 90).

Ухвалою апеляційного суду від 02 вересня 2022 року (а.с. 91) клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 від 16.08.2022 року (вх. № 14503/22) у цій справі відкрито, дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 92).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України: вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому розмірі, є майновою вимогою.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Запорізька обласна прокуратура подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 у цій справі.

Інший відповідач - Державна казначейська служба України не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі у встановлений апеляційним судом строк з 29.08.2022 року (поштове повідомлення - а.с. 86) та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку іщ тривалою відпусткою останньої.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року у цій справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 02.09.2022 року (вх. № 15309/22) відмовлено, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 02.09.2022 року (вх. № 15309/22) на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року у цій справі відмовлено.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до витягу з ЄРДР 25.10.2016 року за заявою ОСОБА_1 внесені відомості про злочин, передбачений ст. 382 ч. 2 КК України (к/п № 0000347).

Постановою слідчого СВ прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В. від 27.04.2018 року кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суджу м. Запоріжжя від 11.07.2018 року постанова слідчого від 25.04.2018 року скасована.

20.02.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, за яким ОСОБА_2 зобов`язався надавати ОСОБА_1 правову допомогу (юридичні послуги) у реалізації його прав та захисті законних інтересів у судах.

Інші письмові докази, надані сторонами цивільної справи судом не оцінюються, адже не стосуються вказаних позивачем підстав позову та заявлених позовних вимог, рівно і заперечень відповідача по суті позову, оскільки ОСОБА_1 підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди зазначено саме постанову слідчого щодо закриття кримінального провадження.

Оцінивши в сукупності досліджені докази, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно виходив з такого.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На правильне переконання суду першої інстанції, позивачем не надано у цій справі жодного доказу на підтвердження того, що винесенням слідчим постанови про закриття кримінального провадження дійсно завдано матеріальної чи моральної шкоди ОСОБА_1 , або що така шкода перебуває у причинно-наслідковому зв`язку між рішенням посадової особи та шкодою, на яку посилається позивач.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_1 реалізував своє право на судове оскарження цієї постанови та ухвалою слідчого судді така постанова була скасована.

Сам факт встановлення судом протиправності рішення посадової особи органу прокуратури не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Лише незгода позивача з бездіяльністю працівника прокуратури, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Таким чином, судом першої інстанції правильно не встановлено діянь з боку прокуратури, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди та матеріальної шкоди.

При цьому, судом першої інстанції також правильно встановлено позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 надані якісь послуги, а ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати 1500 грн. ОСОБА_2 вартості послуг на правову допомогу при оскарженні постанови слідчого.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, суд, першої інстанції, окрім вищевикладеного, також правильно керувався таким.

Статтею 58 ч. 1 КПК України визначено, що потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Статтею 45 ч. 1 КПК України передбачено, що захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

З Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що ОСОБА_2 адвокатом не являється, тож жодних законних підстав представляти інтереси ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не мав.

Оскільки, судом першої інстанції не знайдено підстав для задоволення позову, тож, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, також суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для стягнення витрат, які позивачем визначені як витрати на правову допомогу.

Крім того, у відповідності до положень ст. 62 ЦПК України повноваження представника сторони, зокрема у даній справі позивача, мають бути підтверджені довіреністю фізичної особи, посвідченою нотаріально, натомість будь-яких довіреностей позивачем щодо повноважень свого представника до позовної заяви не додано.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи його позовної заяви у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Сам факт скасування вищезазначеної ухвали слідчим суддею не є безумовним доказом, не свідчить про протиправність дій відповідача та не може бути підставою для безумовного стягнення моральної та (або) матеріальної шкоди у розумінні ст. 1174 ЦК України, адже в ухвалі слідчого судді Орджоніекідзевського районного суду м. Запоріжжя встановлено, що позивач набув статусу потерпілого автоматично.

Отже, реалізація ОСОБА_1 свого права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування та визнання за їх наслідками його потерпілим, вже становить достатньо справедливу сатисфакцію, що узгоджується із судового практикою касаційного суду, яка є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Хоча ,в силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що винесенням слідчим постанови про закриття кримінального провадження йому дійсно було завдано будь-якої матеріальної чи майнової шкоди або що така шкода перебуває у причинно-наслідковому зв`язку між рішенням посадової особи та шкодою, на яку посилається позивач.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім цього, встановлено, що позивач ОСОБА_1 в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 16.08.2022 року (вх. № 14503/22) залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 24.10.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Подліянова Г.С.