Справа № 570/1183/22
Номер провадження 2/570/710/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Іллюк С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 15.02.1982 р. її батько заповів належну йому частину житлового будинку по АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_1 , тобто позивачці. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.09.2004 р. у справі № 2-520 визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку. Оскільки вказаним рішенням не вирішено питання про право власності ОСОБА_4 на належну їй частину будинку та скасовано правовстановлюючі документи, позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності на належну їй частку житлового будинку. За таких обставин позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями.

В судове засідання позивачка не з`явилася.

Представник позивачки в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви позовні вимоги підтримує, просить задоволити позов та розгляд справи проводити без участі позивачки та без участі представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Згідно до поданої заяви позов визнає та просить справу розглядати без його участі.

Суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог суд вважає, що позов підлягає до задоволенняз огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, 15.02.1982 р. ОСОБА_5 , що є батьком позивачки, заповів належну йому частину житлового будинку по АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_1 , тобто позивачці.

На підставі вказаного заповіту 31 січня 2003 р. позивачеві видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями відповідно до якого житловий будинок, що розташований в селі Іваничі Рівненського району Рівненської області, належав ОСОБА_1 на праві приватної власності.

В 2004 році ОСОБА_3 (брат позивачки), вважаючи, що при видачі вказаного свідоцтва було порушено його права звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, розподіл присадибної земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.09.2004 р. у справі № 2-520 визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку, що по АДРЕСА_1 . Визнано незаконним рішення Малошпаківської сільської ради Рівнеського району Рівненської області № 8 від 29.01.2003 р. в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на все будинковолодіння, що по АДРЕСА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_1 31.03.2003 р. на підставі рішення Малошпаківської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 8 від 29.01.2003 р.

На підставі вказаного рішення суду 30.03.2005 р. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_3 на 5536/10000 житлового будинку.

В подальшому, 04.08.2016 р. право власності на 5536/10000 житлового будинку перейшло до спадкоємця ОСОБА_3 - його сина ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Оскільки рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20.09.2004 р. у справі № 2-520, не вирішено питання про право власності ОСОБА_4 на належну їй частину будинку та скасовано правовстановлюючі документи, позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності на належну їй частку житлового будинку.

Відповідно до технічного паспорту від 02 червня 2021 р. житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 належить частка у вказаному будинковолодінні у розмірі 4464/10000, ОСОБА_3 належить частка у розмірі 5536/10000.

Згідно відповіді КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" № 2421 від 07.06.2021 р., станом на 01.01.2013 р. право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 5536/10000 на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20.09.2004 р., справа № 2-520, про що зроблений запис в реєстровій книзі по с. Іваничі, номер запису 85-84, реєстраційний №10328621.

На 4464/10000 право власності не зареєстровано.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі вичерпного переліку документів.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Порядок поділу нерухомості, право особи розпоряджатись об`єктом права спільної часткової власності, зокрема, шляхом виділу частки в натурі із спільного майна, визначається ст. ст. 183, 361, 364 ЦК України.

Характер спірних правовідносин полягає у здійсненні особами, яким на праві спільної часткової власності належить вказане домоволодіння, прав володіння та користування спільним майном, без виділу часток в натурі.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод/1950р./ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. №475/97ВР, зокрема, ст.1 Першого протоколу до неї /1952р./ передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майно відповідно до загальних інтересів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Нормою ст. 16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

У відповідності до вище викладеного права позивача підлягають захисту шляхом визнання права власності на належну ОСОБА_6 частину будинку.

За таких обставин суд вважає, що розмір частки позивачки становить 4464/10000.

Зважаючи на наявні матеріали справи суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги можуть бути задоволені, а тому позов підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 142 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 142, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 4464/10000 житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 46.

Повернути ОСОБА_1 496 грн. 20 коп. (в порядку ст. 142 ЦПК України) 50 % судових витрат (судовий збір), що був сплачений в загальному розмірі 992 грн. 40 коп. відповідно до реквізитів квитанції № 0.0..1 від 20.04.2022 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець: АДРЕСА_2 )

Суддя Красовський О.О.