ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6506/22 Справа № 205/6987/21 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

адвоката Бевзи Миколи Олександровича -

представника ОСОБА_1 ,

на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним, закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України /а.с. 82,83/.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2021 року залишено без змін /а.с.110,111/.

29 грудня 2021 року адвокат ОСОБА_1 - Бевза М.О. подав клопотання про розподіл між сторонами витрат відповідача на правову допомогу, в якій просив здійснити розподіл судових витрат у справі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у загальному розмірі 8900 грн /а.с.114-116/.

15 квітня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бевза М.О. звернувся до суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення у справі, яким просив вирішити питання розподілу судових витрат у справі та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у загальному розмірі 8900 грн./а.с.152-155/.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1800 грн./а.с.178-180/.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Бевза М.О. подав апеляційну скаргу, де оскаржує ухвалу суду в частині відмови у розподілі судових витрат у розмірі 7100 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та права ОСОБА_1 , як відповідача у справі, на відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи із закриттям провадження.

ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2021 року провадження у цивільній справі № 205/6987/21 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто через те, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, обов`язковою умовою вимоги про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, є здійснення таких витрат саме внаслідок необґрунтованих дій позивача, що встановлено ч.ч.5, 9 ст. 142 ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Стаття 44 ЦПК України містить вичерпний перелік дій, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Отже, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав є зловживанням процесуальними правами.

Таким чином, враховуючи підстави закриття провадження у справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним, ухвалою суду від 09 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги відповідача щодо відшкодування понесених нею судових витрат, оскільки дії ОСОБА_2 щодо подання позову, тотожного розглянутому Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у справі №204/9549/18, рішення у якій набрало законної сили, є необґрунтованими та містять ознаки зловживання процесуальними правами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», слідує, що у разі закриття провадження у справі, а також залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач.

Задовольняючи частково клопотання представника відповідача суд першої інстанції встановив, що на підтвердження понесених витрат представником відповідача надано: ордер (а.с.156), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.157), договір № 05/20-1-АО про надання правової допомоги від 10 березня 2020 року (а.с.117), додаткову угоду № 1 до вказаного договору (а.с.121-122), додаткову угоду № 2 до зазначеного договору від 30 грудня 2020 року (а.с.123), акт №4 наданих послуг у розмірі 7100 грн. (а.с.124), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.125), рахунок №4 від 29 жовтня 2021 року на суму 7100 грн., акт № 6 наданих послуг до договору № 05/20-1-АО від 10 грудня 2021 року в розмірі 1800 грн. (а.с.128), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.129), рахунок №6 від 10.12.2021 року на суму 1800 грн., дублікат квитанції про оплату ОСОБА_1 1800 грн. за вищевказаним рахунком (а.с.131), однак вважав, що доказів оплати рахунку № 4 від 29 жовтня 2021 року на 7100 грн., тобто фактичного понесення таких витрат, відповідачем не надано, що є підставою для відмови у задоволенні цих вимог відповідача, з чим колегія суддів не погоджується.

Розглядаючи вимоги щодо відшкодування витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7100 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно п.п.1, 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції встановлено як обсяг робіт адвоката, який входить до складу адвокатського об`єднання Істейт, з яким ОСОБА_1 укладала договір про надання правової допомоги 10 березня 2020 року, так і вартість таких робіт, які ним виконано та прийнято відповідачем, про що складено акт №4 наданих послуг до договору №05/20-1-АО про надання правової допомоги від 10 березня 2020 року.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 7, 48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн., що становить вартість складання заяви про закриття провадження у справі у розмірі 1500 грн., враховуючи результат розгляду цієї справи, що є співмірним та необхідним, що помилково судом першої інстанції взято до уваги не було при вирішенні питання розподілу судових витрат у справі.

Разом з цим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1800 грн. за ознайомлення з матеріалами цієї справи, складання відзиву на позов у розмірі 2000 грн. та 1800 грн. за взяття участі у судовому засіданні, оскільки розмір витрат 1800 грн. за ознайомлення з матеріалами справи є значно завищеним, складання відзиву на позов, що вартувало 2000 грн., не мало необхідності, враховуючи завідомо відомі стороні відповідача факти щодо закриття провадження у справі та достатності складання такої заяви адвокатом, а 1800 грн. за взяття участі у судовому засіданні 18 жовтня 2021 року із заявленням адвокатом Бевзою М.О. клопотання про закриття провадження у справі усно, при тому, що останнім виготовлено воно у письмовому вигляді процесуальної заяви, внаслідок чого це судове засідання було перенесено судом для ознайомлення з клопотанням сторони відповідача стороною позивача, без інших процесуальних ускладнень та продовження розгляду справи по суті, не є необхідним.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду скасуванню в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №205/6987/21 на суму 1500 грн. зі стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , цієї суми за подання клопотання про закриття провадження у справі.

В іншій частині ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року залишити без змін.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Бевзи Миколи Олександровича - представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №205/6987/21 на суму 1500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. за подання клопотання про закриття провадження у справі.

В іншій частині ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О. Макаров