ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/7455/20

провадження № 22-ц/4809/592/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,

секретар судового засідання Сорокіна Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Майнард Наталія Олександрівна,

третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Майнард Наталія Олександрівна, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.01.2022 у складі головуючого судді Шевченко І.М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

24.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, в якому просила визначити місце проживання разом з нею їхньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2012. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.03.2019. Вказаним судовим рішенням з відповідача на її користь стягнуто на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Донька проживає з нею та бабусею ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Вихованням доньки та її доглядом займається позивач, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, протягом навчання дитини у школі лише один раз був присутній 01.09.2019. Позивач має всі підстави для визначення місця проживання дитини з нею. Розуміючи, що дитина потребує уваги батька, вона не перешкоджає побаченням батька з дитиною, але в судовому порядку бажає визначити місце проживання доньки з нею.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.01.2022 позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щомалолітня дитина виявила бажання проживати з мамою, тому керуючись найкращими інтересами дитини, доцільно визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача адвокат Майнард Н. О. подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що батько не давав згоди на проживання дитини з матір`ю, порядок спілкування із дитиною його та бабусі не визначений і фактично відсутній на час подання вирішення цього спору.

ОСОБА_2 постійно проживає у Німеччині, перебуває на обліку по соціальному забезпеченні, успішно соціалізується. Має постійне житло, за місцем проживання характеризується позитивно, як неконфліктний та дружній сусід. Створення перешкод ОСОБА_6 у спілкуванні батька та бабусі із дитиною порушує не тільки права батька, а в першу чергу суперечить інтересам дитини, яка має потребу у збереженні звичних родинних зв`язків та доброзичливої сімейної атмосфери.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

11.05.2022 від представника відповідача адвоката Майнард Н. О. надійшло клопотання про встановлення місця знаходження дитини.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.05.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання за його безпідставністю.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Майнард Н. О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката Мельник О. В., яка заперечувала проти задоволення скарги, представника органу опіки і піклування Поровчук А. А., яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.02.2012 по 15.03.2019 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.20-23).

Сторони у справі мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.03.2019 з відповідача на користь позивача стягнуто на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.20-23).

Малолітня дитина мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 та бабою ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Рішенням виконавчого комітету Кропивницької міської ради № 276 від 27.04.2021 затверджено висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.113).

Висновком № 1606/49-05-24 від 02.04.2021 встановлено, що відповідно до акта оцінки потреб сім`ї, складеного спеціалістами Кропивницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, в сім`ї ОСОБА_1 відсутні ознаки складних життєвих обставин. Місце проживання батька ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , але згідно з інформацією Центру від 28.01.2021 року № 103/05-05, ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає. З письмового пояснення адвоката ОСОБА_2 встановлено, що батько дитини проживає і працює за межами України та не заперечує проти проживання дочки ОСОБА_7 з матір`ю (а.с.114-115).

Згідно інформації Комунального закладу «Навчально-виховне об`єднання «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 17 - центр естетичного виховання «Калинка» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області», де навчалась дитина, та класного керівника 2-а класу комунального закладу «Навчально-виховне об`єднання «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів № 1 - дитячий юнацький центр «Перлинка» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області», в якому навчається ОСОБА_8 , про дитину піклується мати ОСОБА_1 , яка відповідально ставиться до виховання дочки, створює необхідні умови для її гармонійного розвитку. Батько ОСОБА_2 освітній заклад не відвідує, навчанням дочки не цікавиться. Розмови про батька викликають негативні емоції у дівчинки. Дитина занепокоєна тим, що в телефонній розмові батько повідомив, що забере її до Німеччини, де на даний час проживає (а.с.70).

В інформаціях практичних психологів вищезазначених навчальних закладів, до яких зверталась ОСОБА_1 з питання визначення психологічного стану дочки ОСОБА_7 , вказано, що дівчинка тепло і з повагою ставиться до матері та не бажає проживати разом з батьком. В ході спілкування з дитиною, проведення психологічних тестів встановлено, що ОСОБА_9 боїться батька, оскільки він повідомив їй в телефонній розмові, що має намір забрати її до себе (а.с. 25,73).

В ході розмови зі спеціалістом Управління з питань захисту прав дітей Клімовицька Нора висловила бажання проживати з мамою.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина друга статті 160 СК України).

Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Так, у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), аналізуючи положення:частин першої та другої статті 171 СК України про те, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї і що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання; статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю; статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей про те, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу, Верховний Суд дійшов висновку, що суди всупереч вимогам закону не надали можливість дітям висловити свої думки щодо позбавлення матері батьківських прав та чи згодні вони проживати з матір`ю.

Отже, для правильного застосування зазначених норм права при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини необхідно щоб дитина була заслухана.

Суд першої інстанції дотримався вказаних норм матеріального і процесуального права, правильно визначив інтереси дитини у ситуації спору.

Врахувавши висновок органу опіки та піклування, прихильність дитини до мами, її бажання надалі проживати з нею, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що батько дітей згоди на проживання дитини з мамою та бабусею не надавав, правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Майнард Наталія Олександрівна, залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.01.2022 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. І. Чельник

В. В. Черненко