Номер провадження: 22-ц/813/7680/22
Справа № 521/5255/22
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою адвоката Пасконного Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 22 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований наступними обставинами. 01 вересня 1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1759. Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Вказав, що сторони спільного господарства не ведуть, тривалий час проживають окремо, шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам (а.с. 1-11).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 22 червня 2022 року позовні вимоги вирішено задовольнити (а.с. 47-48).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Пасконний Андрій Олександрович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційної скарги, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що не вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, не встановлення ознак істотності порушення інтересів позивача у разі подальшого збереження шлюбу, разом з відсутністю поданих з боку позивача доказів фактичного припинення шлюбних відносин та відсутності ведення спільного господарства, визначає ухвалення судом оскаржуваного рішення при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з грубим порушенням норм процесуального права, в частині відсутності доведення стороною позивача обставин, яким обґрунтовано позовні вимоги (а.с. 53-57).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити оскаржуване рішення без змін. Крім того, позивач зазначив, що з відповідачем сімейне життя припинилося 3 роки тому, а також те, що він має на меті створити повноцінну сім`ю з іншою жінкою (а.с. 80-81).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про час та порядок проведення судового засідання 06 жовтня 2022 року повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, що шлюбні відносини у сторін фактично припинені, спільного господарства не ведеться, подальше збереження шлюбу неможливе та буде суперечити інтересам позивача, тому враховуючи викладені обставини суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача (а.с. 48).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) 01 вересня 1990 року було зареєстровано шлюб (а.с. 11).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що останні три роки він та ОСОБА_1 проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спроб до поновлення сімейних відносин не вчиняли й позивач не має таких намірів, а його бажання розірвати шлюб також пояснює тим, що вже тривалий час проживає однією сім`єю з іншою жінкою, з якою хоче зареєструвати шлюб (а.с. 1).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник апелянта вказував на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, оскільки не вжито заходів щодо примирення подружжя та не встановлено ознак істотності порушення інтересів позивача у разі подальшого збереження шлюбу та в чому саме вони полягають (а.с. 54).

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду.

Разом з тим, укладання шлюбу здійснюється на вільних та добровільних засадах, ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо втрачена їх основа.

Як у позовній заяві, так і у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 наголошував на тому, що не має наміру поновлювати сімейні відносини із відповідачем та бажає створити сім`ю та зареєструвати шлюб з іншою жінкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідачем не спростовано доводів позивача стосовно неможливості примирення сторін. Крім того, ОСОБА_1 повідомила, що знаходиться на території Німеччини, куди вона разом із донькою та онукою евакуювалися у зв`язку із введенням на території України воєнного стану (а.с. 26-32). При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 521/9650/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Розгляд справи призначено на 21 листопада 2022 року.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повною мірою дослідив фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для надання сторонам строку для примирення, а тому доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права є неспроможними.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пасконного Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 22 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький