Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6406/21 Головуючий у 1-й інст. Коцюби О.М.
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/6406/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вони з відповідачем є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та навчається у Житомирському державному університеті імені Івана Франка на денній формі навчання. У зв`язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги, адже щомісячні витрати є суттєвими та складаються з : витрат на харчування у розмірі 3000 грн., оплати за проживання у студентському гуртожитку у сумі 520 грн., придбання одягу та канцелярських приладів 2000 грн., оплати проїзду до навчального закладу близько 1000 грн.

Вказує, що відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати допомогу на утримання сина, хоча має таку можливість.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі 1500 грн. щомісячно, до закінчення сином навчання, тобто до червня 2025 року.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 травня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 6 грудня 2021 року й до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Зокрема, зазначає, що він у добровільному порядку надає допомогу на утримання сина, який продовжує навчання й надалі погоджується сплачувати аліменти, однак вважає, що стягнення аліментів за рішенням суду не відповідатиме інтересам сина, оскільки позивачка створила нову сім`ю, на даний час не працює, що ставить під сумнів використання нею аліментів на утримання повнолітнього сина за призначенням.

Окрім того, відповідач зазначає, що проживає разом з матір`ю похилого віку, яка є інвалідом 3 групи й потребує матеріальної допомоги. Він утримує матір, купує ліки та медичні препарати, необхідні для підтримання стану здоров`я.

Звертає увагу на ту обставину, що у мотивувальній частині рішення суд зазначив по часткове задоволення позову й стягнення аліментів у розмірі 700 грн., водночас резолютивна частина рішення містить висновок про задоволення позову у повному обсязі та стягнення 1500 грн. щомісячно на утримання сина.

В судовому засіданні адвокат Кобрина Н.В., яка представляє інтереси відповідача, підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю.

Долучена до матеріалів справи довідка, видана Житомирським державним університетом імені Івана Франка 23 січня 2021 року №332, свідчить про те, що ОСОБА_4 навчається у даному навчальному закладі з 1 вересня 2021, за денною формою навчання, на фізико-математичному факультеті. Термін навчання триватиме до червня 2025 року.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач 2 жовтня 2018 року був звільнений з роботи за власним бажанням, на даний час офіційно не працевлаштований, не перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради та не отримує жодних видів соціальної допомоги. Проживає разом з матір`ю пенсійного віку, яка є особою з інвалідністю третьої групи.

За змістом положень сімейного законодавства стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є не меншим 23 років; продовження нею навчання; потреба дитини у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В судовому засіданні встановлено, що повнолітній син сторін навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості офіційно працевлаштуватись та отримувати заробіток, який би міг забезпечити витрати, пов`язані зі здобуттям ним освіти. На утриманні позивачки, окрім повнолітнього сина ОСОБА_4 , перебувають малолітні діти: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На даний час ОСОБА_1 не працює, що позбавляє її можливості у повній мірі забезпечувати мінімально-необхідні потреби повнолітнього сина, який продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність у нього незадовільного стану здоров`я, матеріали справи не містять. Та обставина, що він проживає разом з матір`ю, яка перебуває на пенсійному забезпеченні та є особою з інвалідністю 3 групи, не може бути підставою для звільнення його від обов`язку утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання на потребує матеріальної допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не буде використовувати аліменти за призначенням, не підтверджені належними доказами та грунтуються на припущеннях.

Добровільне надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина не може обмежувати право позивачки на звернення до суду з даним позовом та не є підставою для відмови у стягненні аліментів на утримання повнолітнього сина.

У мотивувальній частині рішення суд зазначив про те, що прийшов до висновку про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн., проте у подальшому помилково вказав про часткове задоволення позову та необхідність стягнення аліментів в розмірі 700 грн. Однак, ця обставина не свідчить про наявність підстав для скасування рішення, оскільки такий недолік може бути усунуто у порядку, передбаченому статтею 269 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5 травня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: