ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

15 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідачаМельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 08 серпня 1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області.

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_4 по 2000 грн щомісячно на кожну житину, починаючи з 17.05.2016 року і до повноліття дітей, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону.

Вказує, що дитина постійно проживає з нею, проте потреби неповнолітньої доньки після присудження сплати аліментів на її утримання у розмірі 2000 грн на місяць значно зросли і станом на дату подання цього позову є меншими прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, додає, що Актом прийому-передачі майна від 18.04.2018 року відповідач передав до статутного капіталу ТОВ «АМТ-Україна» майно в обсязі 50% житлового будинку та господарських споруд, які не введені в експлуатацію, загальною площею 302,50 кв.м., розташованих на земельний ділянці, загальною площею 0,0989 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом № 5 загальних зборів ТОВ «АМТ-Україна» від 18.04.2018 року було збільшено статутний фонд Товариства до суми 1 811 363,00 грн шляхом довнесення в якості внеску відповідача.

У подальшому, актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «АМТ-Україна» від 02.04.2019 року на підставі Договору дарування частки в статутному капіталі від 02.04.20019 року відповідач подарував власну частку вартістю 1 793 250 грн. ОСОБА_6 . За таких обставин, вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини у сумі 10 000 грн. відповідає доходам відповідача та є достатнім для забезпечення утримання та гармонійного розвитку дитини.

Позивачка зазначає, що у порядку ст. 185 СК України на розвиток доньки понесла додаткові витрати. З 01.09.2021 року донька навчається у 9-му класі закладу загальної середньої освіти «Центр дистанційної освіти «Джерело», вартість навчання становить 125 000 грн. Харчування дитини в школі становить 260 грн за один обід, тільки у вересні 2021 року сумарно коштувало 1 705 грн.Крім того, документально підтверджено, що за договором про надання оздоровчо-профілактичних послуг від 15.07.2019 року ОСОБА_7 отримала курс лікування сколіозу у центрі «Здоровий рух», загальною вартістю 4 730 грн., у період з 23.10.2020 року по 31.10.2020 року курортне лікування у віллі «Христина» (м. Трускавець), загальною вартістю 10 087,95 грн., за направленням лікаря офтальмолога від 26.10.2020 року отримала лікування вад зору, що серед іншого включало придбання для дитини лінз та оправ, загальною вартістю 11 503,40 грн., отримала ортопедичну консультацію від 26.09.2020 року у сумі 200 грн., індивідуальне тренування (лижі) від 15.01.2021 року, за договором № 63 від 15.06.2021 року отримала курс навчання у Великобританії у період з 04.07.2021 року по 31.07.2021 року, загальною вартістю 110 500 грн., а загалом вартість додаткових витрат на дитину становить 137 021,35 грн.

Враховуючи викладене, позивачка просила збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 10 000 грн., щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 131 863,18 грн.

Крім цього, просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу правову допомогу в розмірі 9 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментних зобов`язань ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року.

Від дня набрання рішенням законної сили стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3 500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 310 грн та судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.

Не погоджуючись із цими рішеннями в частині незадоволених вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить їх скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким позов та заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує зокрема на те, що місцевий суд розглянув справу без врахування клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та не розглянув клопотання про витребування доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача.

Зазначає, що місцевий суд не врахував, що відповідач не спростував покращення свого матеріального стану, не заперечував щодо понесення додаткових витрат на навчання та лікування дитини.

Окрім того, вказує, що місцевим судом безпідставно відмовлено у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує зокрема на те, що копію заяви про стягнення витрат на правову допомогу відповідачу не надсилалось, позивачем не доведено належними доказами розмір понесених витрат.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він вказує, що рішення суду першої інстанції від 14 липня 2022 року є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вона заперечує проти доводів його апеляційної скарги та вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційних скарг, вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи в суді апеляційної інстанції з викликом сторін.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, встановивши що визначений судом розмір аліментів на сьогоднішній день є недостатнім для забезпечення потреб дитини та оцінивши надані докази, дійшов висновку про необхідність збільшення розміру аліментів та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину у розмірі 3 500 грн щомісячно.

Крім цього, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 130 553 гривень не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано доказів того, що ці витрати викликані особливими обставинами, однак врахував, що відповідач частково визнав витрати на оздоровлення дитини, та стягнув з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на дитину в сумі 1 310 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки 4 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 1997 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.9 т.1).

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10,11 т.1).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.13-14 т.1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_4 по 2000 грн. щомісячно на кожну житину, починаючи з 17.05.2016 року і до повноліття дітей, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону (а.с.15-18 т.1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року визначено місце проживання ОСОБА_7 разом із матір`ю ОСОБА_1 (а.с.21-25 т.1).

Позивачка несе витрати з виховання дочки, її потреб на розвиток здібностей, зазначає, що 01.09.2021 року донька навчається у 9-му класі закладу загальної середньої освіти «Центр дистанційної освіти «Джерело», вартість навчання становить 125 000 грн. Харчування дитини в школі становить 260 грн. за один обід, тільки у вересні 2021 року сумарно коштувало 1 705 грн. За договором про надання оздоровчо-профілактичних послуг від 15.07.2019 року ОСОБА_7 отримала курс лікування сколіозу у центрі «Здоровий рух», загальною вартістю 4 730 грн., у період з 23.10.2020 року по 31.10.2020 року курортне лікування у віллі «Христина» (м. Трускавець), загальною вартістю 10 087,95 грн., за направленням лікаря офтальмолога від 26.10.2020 року отримала лікування вад зору, що серед іншого включало придбання для дитини лінз та оправ, загальною вартістю 11 503,40 грн., отримала ортопедичну консультацію від 26.09.2020 року у сумі 200 грн., індивідуальне тренування (лижі) від 15.01.2021 року, за договором № 63 від 15.06.2021 року отримала курс навчання у Великобританії у період з 04.07.2021 року по 31.07.2021 року. Загальною вартістю 110 500 грн., а загалом вартість додаткових витрат на дитину становить 137 021,35 грн.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та постанові від 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц (провадження №61-9737св18).

Таким чином, вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що визначений судом розмір аліментів на сьогоднішній день є недостатнім для забезпечення потреб дитини та, оцінивши надані докази, дійшов правильного висновку про необхідність збільшення розміру аліментів та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину у розмірі 3 500 грн щомісячно.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що посилання позивачки на передачу відповідачем майна у статутний фонд товариства та дарування своєї частки у статутному фонді товариства, не має системного характеру, є певним правочином і не може бути підставою для зміни розміру аліментів, що має постійний, щомісячний характер.

Колегія суддів вважає, що сама по собі недостатність аліментів, стягнутих судовим рішенням на утримання дитини, а також надмірні витрати на утримання доньки, на які ОСОБА_1 посилалася в апеляційній скарзі, не є передбаченою ст. 192 СК України підставою для збільшення розміру аліментів до 10 000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач не спростував покращення свого матеріального стану, оцінюються колегією суддів критично, позаяк згідно ст. 192 СК України, саме на позивача покладено обов`язок доведення погіршення її матеріального стану або покращення матеріального стану відповідача.

Разом з тим, місцевим судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 130 553 гривень не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано доказів того, що ці витрати викликані особливими обставинами, та з урахуванням часткового визнання відповідачем вказаних додаткових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на дитину в сумі 1 310 грн.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи, а відтак рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на дитину підлягає зміні, з ухваленням в цій частині судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат у розмірі 8 216,70гривень, з огляду на таке.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачкою були понесені додаткові витрати на лікування доньки у розмірі 8 216,70 гривень, а саме: за договором про надання оздоровчо-профілактичних послуг від 15.07.2019 року ОСОБА_7 отримала курс лікування сколіозу у центрі «Здоровий рух», загальною вартістю 4 730 грн., за направленням лікаря офтальмолога від 26.10.2020 року отримала лікування вад зору, що серед іншого включало придбання для дитини лінз та оправ, загальною вартістю 11 503,40 грн., ортопедичну консультацію від 26.09.2020 року у сумі 200 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і в частині стягнення додаткових витрат, оскільки ці витрат її додаткових матеріальних витрат на утримання дитини.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що понесені нею витрати на розвиток особливих здібностей дитини викликані саме особливими обставинами (частина перша статті 185 СК України), оскільки нею не доведено, що навчання доньки сторін в Закладі загальної середньої освіти «Центр дистанційної освіти «Джерело», а також курс навчання у Великобританії, необхідне для розвитку її особливих здібностей, а курортне лікування у віллі «Христина» (м. Трускавець) викликане саме хворобою дитини, що є процесуальним обов`язком позивача, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вказаних позовних вимог та відмовою у їх задоволенні.

Доводи апелянта про те, що відповідач не заперечував щодо понесення додаткових витрат на навчання та лікування дитини, оцінюються колегією суддів критично, позаяк спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідач вказував на завищені та необґрунтовані витрати позивача на дитину.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права відхиляються колегією суддів, позаяк спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що місцевим судом було відхилено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 171 т.1), а клопотання про відкладення розгляду справи отримане судом вже після судового засідання 14 липня 2022 року ( а.с.175 т.1).

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг щодо ухвалення місцевим судом додаткового рішення, колегія суддів вважає за необхідне залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції позивач на підтвердження понесених витрат на адвоката надала до суду: копію Договору про надання правової допомоги №33/20 від 01.12.2020 р., додаткової угоди №1 від 12.11.2021 до Договору про надання правової допомоги №33/20 від 01.12.2020 р.; акту приймання-передачі правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №33/20 від 01.12.2020; квитанції №1 від 12.11.2021 р., на суму 4 000 грн.; квитанції №2 від 15.07.2022 р., на суму 5 000 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними у додатковому рішенні суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням поданого представником відповідача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосовно додаткового рішення фактично зводяться до переоцінки обставин, які були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру витрат на правову допомогу, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково заслуговують на увагу, а тому оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини підлягає зміні, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 8 216,70 грн, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Разом з тим, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зміст оскаржуваного додаткового рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, а тому додаткове рішення місцевого суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року в частині розміру додаткових стягуваних витрат на утримання дитини змінити та стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 8 216 (вісім тисяч двісті шістнадцять) грн 70 коп.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: