Номер провадження: 22-ц/813/7973/22
Справа № 495/5638/21
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

19.07.2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № ODHSAU07100400 від 03.05.2006 року у розмірі 2103,57 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ від 24.03.2021 року 58 310,96 грн. (а.с. 1-3).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 03.05.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ODHSAU07100400, згідно з умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 26 624,00 доларів США, з визначенням терміну повернення коштів до 03.05.2013 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № ODHSAU07100400 від 03.05.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2013 року у справі № 202/19118/13-ц з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк», яке набрало чинності 22.03.2013 року, стягнуто заборгованість за кредитним договором №ODHSAU07100400 від 03.05.2006 року у розмірі 23 566,86 доларів США, що складало за курсом НБУ 188 373,63 грн. Також з АТ «Акцент Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» солідарно стягнуто заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. (а.с.4-5)

Посилаючись на те, що з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заочним рішенням від 12.03.2013 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у вищезазначеному судовому рішенні від 12.03.2013 року, тобто за період з 03.05.2006 року по 18.01.2013 року, то за період після подання позовної заяви, а саме з 25.01.2013 року по 24.03.2021 року у позичальників утворилася заборгованість у розмірі 2 103,57 доларів США (3% річних від простроченої суми).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.11.2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» були задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 2103,57 доларів США, що станом на 24.03.2021 року еквівалентно 58 310,96 грн.за кредитним договором № ОDHSAU07100400 від 03.05.2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2270,00грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.11.2021 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.11.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 14.11.2022 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи, що 13.11.2022 року припадає на вихідний день, датою ухвалення цього судового рішення є 14.11.2022 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що апеляційне провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.09.2022 року (а.с. 89), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 91-92,94,107-108).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що порука вважається припиненою після спливу 5 років з дня настання строку повернення кредиту, прийнявши до уваги дату винесення рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська про стягнення заборгованості в солідарному порядку, а саме 12.03.2013 року (а.с. 96-101).

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ODHSAU07100400, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 26 624,00 доларів США, зі строком повернення кредиту до 03.05.2013 року (а.с.13-14).

В забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 03.05.2006 року було укладено договір поруки (а.с. 17).

За змістом ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 26 624,00 доларів США.

Проте, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

Як було вказано вище, заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.03.2013 року було стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 23 566,86 доларів США, що за курсом НБУ складало 188 373,63 грн.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 1854, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Що стосується позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем ОСОБА_2 в суді першої інстанції, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 261 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі №918/329/16 наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами у розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Стягнення можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення і таке прострочення є триваючим правопорушенням.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Зазначена позиція підтверджена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, припиняє правовідносини сторін цього договору, однак не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Ухвалення рішення Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська від 12.03.2013 року свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, однак оскільки його наявність не призвела до повного виконання зобов`язання та не є підставою для звільнення боржників, у тому числі поручителя, від відповідальності за невиконання ними грошового зобов`язання, то останній також має нести відповідальність за невиконання грошового зобов`язання у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, однак в межах трирічного строку позовної давності щодо 3-х відсотків річних.

З підстав викладеного, є безпідставними доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що строк позовної давності на подання позову за ст. 625 ЦК України сплинув у березні 2016 року, враховуючи також, що відповідачі не надали суду жодних належних та допустимих доказів того, що вони виконали належним чином зобов`язання за кредитним договором та договором поруки, та погасили заборгованість, що була встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Тобто, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення, а наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум, то зазначені обставини призвели до цілком правомірного нарахування Банком 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, в межах трирічного строку позовної давності в сумі 2103,57 доларів США.

Зазначених обставин не було враховано судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

Судом також не було враховано, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц. закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Тобто, судом не було враховано, що позивач звернувся до суду з позовом не про стягнення з відповідачів в солідарному порядку кредитної заборгованості на підставі кредитного договору, а про стягнення з відповідачів в солідарному порядку грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України, в межах трирічного строку позовної давності.

Отже, заявлені АТ КБ «ПриватБанк» вимоги про стягнення 3 % річних за ч.2 ст. 625 ЦК України з відповідачів, у тому числі і поручителя, є правомірними і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.11.2021 року скасуванню, в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та прийняттю в цій частині постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованості у розмірі 2103,57 доларів США, що станом на 24.03.2021 року було еквівалентно 58 310,96 грн.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати.

Так, у зв`язку з тим, що грошові кошти підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку, колегія суддів вважає за необхідне судовий збір, який сплачений АТ КБ «ПриватБанк» при подачі позову в розмірі 2270 грн., стягнути з відповідачів в рівних частках, по 1135 грн. з кожного

Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, то з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3405,00 грн. (а.с. 82).

Також слід зазначити, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та частині розподілення між сторонами судового збору, скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,з на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , заборгованість за кредитним договором № ODHSAU07100400 від 03.05.2006 року у розмірі 2103,57 доларів США (дві тисячі сто три долари США 57 центів), що еквівалентно за курсом НБУ від 24.03.2021 року 58310,96 грн.(п`ятдесят вісім тисяч триста десять гривень 96 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1135,00 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1135 грн., а також в суді апеляційної інстанції у розмірі 3405,00 грн., а всього у загальному розмірі 4540 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень).

В решті рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева