Справа № 755/2850/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Гриценко О.І.

учасників справи: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є наймачем квартири АДРЕСА_1 та зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується договором № б/н від 27.07.2016 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Також наймачем спірної квартири є відповідач.

На даний час відповідач в даній квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Відсутність відповідача в квартирі протягом тривалого часу свідчить про втрату ним зацікавленості до неї, як місця проживання, проте зумовлює додаткові витрати на її утримання, оскільки житлово-комунальні послуги нараховуються з розрахунку на кількість зареєстрованих в квартирі осіб. Позивач є належним користувачем квартири, в ній зареєстрована і постійно проживає, самостійно несе тягар по її утриманню. Поважні причини, які унеможливлюють проживання відповідача у вказаній квартирі відсутні.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2022 року провадження у зазначеній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2022 року, в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово - почеркознавчої експертизи - відмовлено

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної зави та відповіді на відзив, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та просив відмовити у задоволенні позову виходячи з підстав викладених у змісті відзиву на позовну заяву та письмових запереченнях на відповідь на відзив долучених до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та просив відмовити у задоволенні позову виходячи з підстав викладених у змісті відзиву на позовну заяву та письмових запереченнях на відповідь на відзив долучених до матеріалів справи.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 та зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі в судовому засіданні.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є квартиронаймачем вказаної квартири АДРЕСА_2 , та зареєстрований за відповідною адресою, що підтверджується матеріалами справи.

Також в судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі, а зі своєю родиною проживає в іншому місці.

Відповідач є військовослужбовцем, має звання підполковника та у період з грудня 2014 року по березень 2015 року включно безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та виконував службові (бойові) завдання у складі штабу Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується відповідною Довідкою від 27.02.2015 року, Витягом з наказу керівника сектору «С» від 22.03.2015 року та посвідченням про відрядження ОСОБА_3 .

За участь у Антитерористичній операції та захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, ОСОБА_3 було надано статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням.

Разом з тим, сторонами у справі в судовому засіданні підтверджено ту обставину, що відповідач з метою здійснення повної та вчасної оплати житлово- комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 , надав позивачу банківську картку № НОМЕР_1 (номер рахунку НОМЕР_2 , банк-емітент - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк») та повідомив останньому код доступу до даної картки

В ході судового розгляду встановлено, що позивач регулярно використовував грошові кошти на даній картці для оплати житлово-комунальних послуг в межах нарахованих сум спожитих послуг, що підтверджують помісячні виписки з банківської карти у період з квітня 2020 року по березень 2022 року (інформація з особистого кабінету клієнта банку) та виписка по картці/рахунку у період з 01.01.2020 по 31.05.2022 року, які долучені до матеріалів справи.

Крім того, стороною позивача в судовому засіданні не заперечувалось того факту, що статус учасника бойових дій, який наявний у відповідача слугував підставою для отримання субсидії позивачем на сплату житлово-комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до частини третьої статті 47Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ордер це по суті правоустановчий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано відповідно до діючого законодавства ордер.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. ст. 71,72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Статтями 29, 310 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Враховуючи викладені вище факти та норми закону суд приходить до такого.

Судом повністю встановлено законні підстави для збереження за відповідачем права користування вказаним жилим приміщенням. Також, встановлено намір відповідача на використання права користування жилим приміщенням.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач має намір на проживання у квартирі АДРЕСА_1 , у якій він зареєстрований, при цьому несе витрати на її утримання, суд приходить до висновку, що останній має право на користування вказаним житловим приміщенням.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Керуючись статтями 71, 72 ЖК України, статтями 2, 10, 76, 77-81, 89, 265, 280, 289, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повне судове рішення складено 04 листопада 2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя: