Справа № 444/2603/22
Провадження № 2/444/906/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що її батьком є ОСОБА_3 , матір`ю- ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 є її дідом, а вона відповідно є його внучкою.

У серпні 2022 року вона дізналася, що ОСОБА_2 було складено заповіт на її користь на все майно.

Після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на право власності на земельні ділянки, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які йому належали на підставі розпорядження голови Жовківської райдержадміністрації № 835 від 12.11.2012 року, на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також на право на земельну частку (пай), площею 2,40 га в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у власності КСП «Весна», Жовківського району Львівської області.

Позивач зазначає, що завжди вважала, що ОСОБА_2 складено заповіт в користь його сина, ОСОБА_3 , оскільки спадкодавець за життя неодноразово наголошував, що належне йому майно має успадкувати саме він як його син.

Як наслідок після смерті ОСОБА_2 вона не піднімала питання спадкування належного йому майна, оскільки вважала, що спадщина прийнята і оформлена її батьком.

В той же час, коли її батько, ОСОБА_3 , звернувся до нотаріуса про оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , йому було повідомлено про те, що останнім було складено заповіт на її, ОСОБА_1 , користь.

Як наслідок вона звернулася 05 вересня 2022 року до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни, щоб успадкувати майно після смерті діда.

Однак приватним нотаріусом було надано їй відповідь за вих. № 48/01-16 від 05.09.2022 року, згідно якої нотаріусом роз`яснено, що для оформлення спадщини позивачу необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини.

Крім того наголошує на карантинних обмеженнях внаслідок поширення коронавірусної інфекції, які діяли на час відкриття спадщини.

Вважає, що наведені нею обставини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними, а тому звертається в суд для захисту своїх прав як спадкоємця, як наслідок просить задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 31.10.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 16.11.2022 року о 09 год. 00 хв.

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Козакевич Ростислав Васильови, в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак позивачем подано на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності та відсутності її представника. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак із Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Зазначили, що не заперечують проти позову, справу просять розглянути на розсуд суду.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, її представника, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Сопошин, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № НОМЕР_1 , який виданий 03.10.2016 року органом 4628.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , яке видане Відділом РАГС Жовківського РУЮ Львівської області 15.11.2001 року, вбачається, що її батьком є ОСОБА_3 , матір`ю- ОСОБА_4 .

Викладеним у свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 , яке видане 20.04.1972 року, стверджується, що ОСОБА_3 , тобто батько позивача, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьком є ОСОБА_2 , а матір`ю- ОСОБА_5 .

Тобто суд констатує, що ОСОБА_2 є дідом позивача ОСОБА_1 , а вона відповідно є його внучкою.

Із змісту заповіту від імені ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 посвідчено ОСОБА_6 , в. о. секретаря Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 31, вбачається, що ОСОБА_2 на випадок смерті було зроблене таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право, він заповів онуці, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто позивачу у справі.

Судом встановлено, що заповіт заповідачем не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом від 31.01.2022 року, зробленим старостою Кулявського старостинського округу № 7 О. В. Полоцькою.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане 27.03.2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

А тому після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Так з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_2 є власником на підставі розпорядження голови Жовківської райдержадміністрації № 835 від 12.11.2012 року земельних ділянок, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: 1) площею 0,7605 га, кадастровий номер :04:000:0014 згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯН № 477047 від 21.12.2012 року; 2) площею 0,7603 га, кадастровий номер :04:000:0015 згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯН № 477048 від 21.12.2012 року; площею 0,2220 га, кадастровий номер :06:000:0068 згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯН № 477049 від 21.12.2012 року; площею 3,0781 га, кадастровий номер :07:000:0022 згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯН № 477050 від 21.12.2012 року.

Також суд враховує, що ОСОБА_2 був спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Спадкове майно складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Викладене підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВРЕ № 716109, яке 28.01.2011 року видане Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області та зареєстроване в реєстрі за № 177.

Реєстрація права власності на даний житловий будинок підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав серії ССУ № 822423, номер витягу 29042412 від 17.02.2011 року, виданий Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Також суд бере до уваги і те, що ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай), площею 2,40 га в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у власності КСП «Весна», Жовківського району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВРЕ № 716110, яке 28.01.2011 року видане Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області та зареєстроване в реєстрі за № 179 та сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 020960.

Суд враховує, що позивач завжди вважала, що ОСОБА_2 складено заповіт в користь його сина, ОСОБА_3 , оскільки він неодноразово наголошував, що належне йому майно має успадкувати саме він як його син.

Як наслідок після смерті ОСОБА_2 позивач не піднімала питання спадкування належного йому майна, оскільки вважала, що спадщина прийнята і оформлена її батьком.

В той же час, коли батько позивача ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса про оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , йому було повідомлено про те, що останнім було складено заповіт на користь ОСОБА_1 .

Як вбачається із позовної заяви, позивачу у серпні місяці 2022 року стало відомо від її батька про наявність заповіту на її користь від імені ОСОБА_2 .

До цього часу позивач не знала про волю її діда та про те, що він заповів їй належне йому майно.

Доказів на спростування цього матеріали справи не містять і судом таких не встановлено.

Суд враховує, що позивач звернулася 05 вересня 2022 року до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни, щоб успадкувати майно після смерті діда.

Однак приватним нотаріусом було надано їй відповідь за вих. № 48/01-16 від 05.09.2022 року, згідно якої нотаріусом роз`яснено, що для оформлення спадщини позивачу необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Дідо позивача, ОСОБА_2 , 1951 року народження, проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою № 50, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 31.01.2022 року.

З копії довідки № 54, яка видана 31.01.2022 року виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що позивач ОСОБА_1 , 2000 року народження, дійсно проживала без реєстрації разом із своїм дідусем, ОСОБА_2 до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 і вели спільне господарство в АДРЕСА_1 .

Викладеним у довідці № 137, яка видана виконавчим комітетом Кулявської сільської ради Жовківського району Львівської області від 27.03.2020 року, стверджується про те, що ОСОБА_1 , 2000 року народження, займалася похованням діда, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 і здійснювала його поховання та понесла матеріальні витрати. ОСОБА_1 постійно проживала без реєстрації разом із своїм дідом в АДРЕСА_1 облаті і вели спільне господарство.

Тобто суд констатує, що позивач не прийняла спадщини на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Інших осіб, які прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України немає, оскільки як вбачається із копії будинкової книги щодо будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 був зареєстрований в даному будинку один.

Судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 , оскільки його батько, ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 відповідно.

Судом не встановлено наявність у ОСОБА_2 на день смерті непрацездатних дітей.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Як наслідок, зважаючи на те, що позивач не була зареєстрована з дідом, ОСОБА_2 , на день його смерті, їй в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті ОСОБА_2 , необхідно було звернутися у нотаріальну із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак вона цього не зробила.

Ч. 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Як наслідок суд констатує, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини.

Водночас відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка є незмінною.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, керуючись передусім свободою заповіту як фундаментальним принципом спадкового парова (постанова Верховного Суду від 2 вересня 2020 року, судова справа № 288/1856/18, провадження № 61-3987св20; постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року, судова справа № 656/219/18, провадження № 61-48669св18;постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року, судова справа № 694/1179/17, провадження № 61-40757св18).

Суд приходить до висновку, що необізнаність позивача із наявністю та змістом заповіту, складеного від імені її діда, ОСОБА_2 , в її, ОСОБА_1 , користь є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Крім того суд враховує, що згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Але це не стосується вчинення нотаріальних дій, зокрема й тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків (наприклад, оформлення спадщини).

В той же час суд бере до уваги, що карантинні обмеження є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року до 31.08.2020 року в Україні запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень.

В подальшому карантинні обмеження продовжувалися у різних способах.

Необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) звучало по засобах масової інформації.

Встановлені судом обставини пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 є поважними, а тому право позивача підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 1 ст. 1272 ЦК України, ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 03.10.2016 року органом 4628, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 16.11.2022 року.

Суддя: Мікула В. Є.