Провадження № 2/756/66/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Волошиної А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в вересні 2016 року звернувся до Дарницького районного суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Ухвалою від 06.09.2016 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. На виконання вимог ухвали судді від 06.09.2016 року позивачем подано позовну заяву про витребування майна із чужого незаконного володіння. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.06.2005 позивач придбав комплект столярного обладнання згідно з Рахуноком-фактурою №2149 від. 14.06.2005 на загальну суму 56246,40 грн. у ТОВ «АВС-2000», а саме верстат деревообробний Formula S30, верстат кромкооблицювальний ХК04, аспирацію MF9025. Гроші на обладнання взяв у кредит в АКБ «Райффайзен Банк Аваль». 13.06.2008 позивач також придбав верстат реймус СР4 в СПД «Гребенюк М.В.» на суму 10000,00 грн. 15.10.2008 позивач придбав верстат фрезерний по дереву та верстат «ШЛПС» у ТОВ «РЕМБУДПОСТАЧ» на суму 22000,00 грн. В 2010 році у позивача склалося скрутне матеріальне становище. В травні 2010 року від відповідача ОСОБА_2 , який є керівником ТОВ «АЕРОСТИЛЬБУД», надійшла пропозиція про співпрацю, а саме перевезти обладнання позивача в приміщення до відповідача, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Між сторонами було досягнуто усної домовленості про співпрацю, а саме розподілом обов`язків: обладнання позивача та його виконання замовлення, а відповідач його приміщення та замовлення на виготовлення столярних виробів. З розподілом прибутків 50% на 50%. З березня 2013 року між сторонами виникла суперечка, після чого позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном. Пропозиція позивача вирішити спір самостійно без звернення до суду відповідачем прийнята не була. Просить зобов`язати відповідача повернути позивачу належне йому майно, а саме верстат деревообробний Formula S30, верстат кромкооблицювальний ХК04, аспирацію MF9025, верстат реймус СР4, верстат фрезерний по дереву, верстат «ШЛПС». А також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 883,00 грн

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 09.09.2016 року по справі відкрито провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20.01.2017 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м.Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Тітову М.Ю.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 22.06.2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути майно ОСОБА_1 , а саме: верстат деревообробний Formula S30, верстат кромкооблицювальний ХК04, аспирацію MF9025, верстат реймус СР4, верстат фрезерний по дереву, верстат «ШЛПС».

Не погоджуючись з заочним рішенням суду від 09.08.2017 року відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення в якому посилався на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 передав йому устаткування, що витребував у нього суд, а тому просив скасувати заочне рішення.

Ухвалою від 13.02.2018 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 22.12.2017 року - задоволено. Заочне рішення від 22.06.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано і розгляд справи призначено в загальному порядку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. 13.05.2019 р.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

02.04.2020 року від представника позивача до суду надійшли клопотання про допит свідків та витребування висновку службової перевірки за зверненням ОСОБА_1 від 02.09.2013 року, які судом задоволено.

В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримували та просили суд позов задовольнити. В судове засідання призначене на 22.09.2022 року позивач не з`явився подав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач та його представники у судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, заперечень суду не надав, у зв`язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність по наявним в справі доказам.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази по справі доходить до наступного висновку.

Як вбачається з накладної №305 від 15.10.2008 ОСОБА_1 придбав верстат фрезерний по дереву та верстат «ШЛПС» у ТОВ «РЕМБУДПОСТАЧ» на загальну суму 22000,00 грн. (а.с. 4).

Згідно Рахунка-фактури №2149 від 14.06.2005 на загальну суму 56246,40 грн. у ТОВ «АВС-2000» СПД ОСОБА_1 отримав, а саме верстат деревообробний Formula S30, верстат кромкооблицювальний ХК04, аспирацію MF9025 (а.с. 11).

13.06.2008 СПД ОСОБА_1 придбав верстат реймус СР4 в СПД «Гребенюк М.В.» на суму 10000,00 грн. (а.с. 9).

Як доводив в судовому засіданні позивач, що в 2010 році ОСОБА_2 , який є керівником ТОВ «АЕРОСТИЛЬБУД» надав йому можливість користуватися належним вказаному товариству приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Використовуючи це приміщення для розташування належного обладнання, він зобов`язаний був виготовляти столярні вироби. Прибуток ділити в рівних частинах. В травні 2010 року перевіз належне йому обладнання до приміщення, що належало ТОВ «АЕРОСТИЛЬБУД» за адресою: АДРЕСА_1 . В 2013 році з відповідачем у них виник конфлікт і як доводив позивач, відповідач надіслав автомобілі та людей , які розбирали верстати та вантажать їх на автомобілі з метою їх вивезти , після чого він зателефонував до міліції стосовно незаконних дій відповідача і працівники Монастирищенського РВ ГУ МВС України в Черкаській області зупинили та повернули з дороги вантажний автомобіль.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду поянювали, що допомогали позивачу вантажити спірні верстати на автомобіль для перевезення у належне відповідачу приміщення.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правилом власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є пропорційним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника про витребування майна від незаконно володіючого невласника. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц указала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 522/7636/14-ц).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення з чужого незаконного володіння.

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

З наданих суду доказів не убачається, чи-то позивач здійснював підприємницьку діяльність в АДРЕСА_1 чи-то перебував у трудових відносинах з підприємством, яке розташоване за вказаною адресою. Матеріали кримінального провадження на які посилається позивач суду не направлено, оскільки сплив термін їх зберігання.

Окрім того, як убачається з відповіді Монастирищенського РВ УМВС направленої на адресу позивача, зазначено, що Монастирищенським РВ УМВС було проведено перевірку звернення від 02.09.2013 року, по факту вчинення неправомірних дій, яке було розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян». За результатами перевірки даного звернення складено висновок службової перевірки і у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, підстави для внесення інформації за повідомленням ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні. Також позивачу роз`яснено, що рішення щодо не внесення відомостей до ЄРДР ним може бути оскаржене до суду відповідно до ст.304-308 КПК України у 10-денний термін. (а.с.100).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Подаючи заяву про скасування заочного рішення відповідач заперечував проти знаходження у нього майна, що є предметом спору, та посилався на відсутність доказів передачі йому цього майна.

Суд вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що станки, які він просить витребувати у відповідача позивачем передано відповідачу ОСОБА_2 та знаходяться у останнього. Пояснення свідків не можуть бути достатніми доказами передачі спірного майна позивачем відповідачу.

Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2022 року.

Суддя Н.О. Яценко