Дата документу 26.10.2022
Справа № 501/1371/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 жовтня 2022 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Смирнова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чорноморськ Одеської області, в порядку письмового провадження, цивільну справу № 501/1371/22

За позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ,

третя особа: Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області в особі Органу Опіки та піклування, місцезнаходження за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, проспект Миру, буд. 33,

предмет та підстави позову: про встановлення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

учасники справи - не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

25.05.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування вимог, позивач зазначила, що з 09.11.2018 року до 22.11.2021 року вона з відповідачем перебувала в шлюбі, та в шлюбі народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . позивач проживає разом з дитиною, дбає про його здоров`я, розвиток та забезпечує всім необхідним, відповідач участі в вихованні дитини не приймає. Позивач звернулась до суд та просить в судовому порядку визначити місце проживання дитини за місцем її проживання та стягнути аліменти на утримання дитини.

Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, відзив на позовну заяву не наддав, до суду не з`явився (ас. 27-28, 49-50).

Третя особа надала висновок по справі (а.с. 32-34).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та представник позивача про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, представник позивача надала до суду заяву згідно з якою позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила справу слухати у їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.( а.с. 51).

Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з`явився, відзив та заяву про відкладення судового розгляду справи не надавав (а.с. 27-28, 49-50).

Третя особа була належним чином сповіщена про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з`явилась, надала до суду висновок (а.с. 32-34, 43).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21.06.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с. 18).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2022 року було закрито підготовче засідання по справі та призначено до розгляду (а.с. 46).

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач та третьої особи не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно рішення Іллічівського міського суду по справі № 501/3361/21 від 22.11.2021 року шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 9).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , від ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання особи від 24.11.2018 року зазначено про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно до висновку органу опіки та піклування № ІНЦ-1380-2022 від 20.09.2022 року про встановлення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 32-34).

Відповідно листа №01-12/245 від 21.07.2022 року ЧМСС Одеського району Одеської області надано відповідь на запит служби у справах дітей, щодо визначення та обстеження умов проживання за адресами матері та батька, за місцем знаходження матері зачинено, не відповідають на дзвінки. За місцем проживання батька, житло було орендоване, та батько дитини тами давно не проживає (а.с. 37).

Згідно до заяви від 31.09.2022 року, зазначено, що батько дитини ОСОБА_2 не заперечує проти проживання дитини з матір`ю (а.с. 35).

Відповідно листа № 01/15-859 від 21.07.2022 року, наданого КНП «Чорноморська лікарня», зазначено, що дитина ОСОБА_3 відвідує дитячу поліклініку тільки з матір`ю, яка сумлінно виконує всі призначення та рекомендації лікарі-педіатра (а.с. 36).

V. Оцінка Суду.

Щодо питання визначення місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків.

Стаття 161 СК України встановлює, що спір між батьками, яки не досягли згоди про місце проживання дитини, вирішується судом.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім інтереси інших сторін.

Щодо питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із статтею 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя).

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача Суд відповідно до статті 182 СК, враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних утриманців , доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів , про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення(ч.1 ст. 184 СК України).

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183,184 СК України.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, Суд знаходить підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст., 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272 Цивільного процесуального кодексу України, статями 140, 160, 161 Сімейного кодексу України,Суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області в особі Органу Опіки та піклування про встановлення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_3 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 25.05.2022 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Одеської області з дня отримання повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області В.В.Смирнов