КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/4389/21 головуючий у І інстанції: Твердохліб Ю.О.
провадження 22-ц/824/4643/2022 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Олійника В.І.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Основенко Людмили Миколаївни, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, скасування свідоцтва про право на спадщину,.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що її мати - ОСОБА_3 отримала після смерті чоловіка ОСОБА_4 2/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . В 2010 році мати подарувала їй 1/12 частину вказаного будинку. Крім того, за життя ОСОБА_3 заповіла ј частину будинку АДРЕСА_1 своєму сину - відповідачу ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на ј частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

До часу смерті ОСОБА_3 проживала у вказаному будинку з нею. Вважає, що її з братом частки при спадкуванні рівні і є половиною від 1/4 тобто по 1/8 кожному. Проте, оскільки наявний заповіт на ім`я відповідача, на час смерті матері позивач досягла пенсійного віку і є непрацездатною, як особа, яка досягла встановленого законом пенсійного віку, вважає, що має право на обов`язкову частку у спадщині у розмірі 1/16.

Зазначає, що нею помилково була підписана заява про відмову від отримання свідоцтва про право на спадщину від 31 січня 2020 року і така заява не може бути прийнята нотаріусом, як відмова від прийняття спадщини, оскільки законом не визначено відмови від отримання свідоцтва про право на спадщину.

03 березня 2020 року постановою державного нотаріуса позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину (обов`язкова частка), у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

З урахуванням уточнень, просила визнати за нею право власності на 1/6 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , скасувати свідоцтво про право на спадщину від 29 січня 2021 року, видане державним нотаріусом Основенко Л.М. та зареєстроване у реєстрі за № 4-11.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 24 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що вона має право на обов`язкову частку у спадщині, попри наявність заповіту, у зв`язку непрацездатністю.

Крім того, заперечує висновок про те, що нею було пропущено строк звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки на її думку відмова від свідоцтва на спадщину не є відмовою від спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що від отримання свідоцтва на обов`язкову частку спадщини позивач відмовилась, шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що із змістом заповіту вона ознайомлена, зміст статті 1241 ЦК України їй роз`яснено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 отримала спадкове майно, що складається з 2/6 частин жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_4 (чоловіку померлої) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.13).

24 жовтня 2006 року на ім`я сина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого належні їй на праві особистої власності 2/6 частини житлового будинку та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 вона заповідала йому (а.с.106).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.11).

12 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі заповіту (а.с. 110)

31 січня 2020 року ОСОБА_1 подала до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори заяву, в якій їй роз`яснено зміст ст. 1241 ЦК України, від отримання свідоцтва про право на спадщину за законом вона відмовилась (а.с. 132).

03 березня 2020 року ОСОБА_1 подала до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.136).

Постановою державного нотаріуса Основенко Л.М. від 03.03.2020 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовилась від видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку зі складу спадкового майна, що заповідане ОСОБА_2 після смерті їх матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою складено заповіт, посвідчений Дванадцятою київською нотаріальною конторою від 24.10.2006 року. Відкликати заяву згідно ст. 1269 ЦК України не є можливим, так як закінчився строк для прийняття спадщини та не подано іншу заяву, а саме заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк відповідно до ст. 1270 ЦК України (а.с. 137).

13 березня 2020 року ОСОБА_1 подала до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори заяву у якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 146).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва 22.06.2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М, третя особа: ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дію, видати свідоцтво про право на спадщину за законом (обов`язкова частка) (а.с. 162-164).

Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2020 року змінено мотивувальну частину вищевказаного рішення суду першої інстанції, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту свого цивільного права (а.с. 165-169).

16 березня 2020 року ОСОБА_1 подала до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори заяву у якій просила призупинити видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 у зв`язу зверненням до суду за захистом своїх прав (а.с. 138).

29 січня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою (в додаток до раніше поданої) про прийняття спадщини після матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на 1/4 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 91)

29 січня 2021 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 104).

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, визначений статтею 1241 ЦК України є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною та може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Місцевий суд вірно вказав, що 31 січня 2020 року ОСОБА_1 подала до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори заяву, з тексту якої вбачається, що їй відомо про заповіт від 24 жовтня 2006 року за реєстром № 3-3431 на ім`я сина померлої ОСОБА_2 , зміст ст. 1241 ЦК України їй роз`яснено, від отримання свідоцтва про право на спадщину відмовилась (а.с. 132).

ОСОБА_1 підтверджує, що вищевказана заява була подана нею.

При цьому, трактування апелянтом вищевказаної заяви, як відмінної від заяви про відмову від прийняття спадщини, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана заява неодмінно свідчить про те, що ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини.

Доказів того, що відмова від прийняття спадщини була відкликана ОСОБА_1 протягом строку, встановленого для її прийняття, матеріали справи не містять.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції невірно з`ясував обставини справи, пославшись в мотивувальній частині на пропуск позивачем строку прийняття спадщини та відсутність у позивача права спадкування, колегія суддів відхиляє, оскільки з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції в частині визначення пропуску строку позивачем мав на увазі, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про право на спадщину за законом 03 березня 2020 року, тобто поза строком встановленим для прийняття спадщини спадкодавця, що свідчить про те, що станом на вказану дату, позивач пропустила строк для відкликання відмови від прийняття спадщини та відповідно прийняття спадщини, що загалом вказує на те, що у позивача відсутнє право на спадкування.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «28» вересня 2022 року.

Головуючий

Судді: