2/214/2336/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 жовтня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ковтун Н.Г.

при секретарі Сотніковій А.І.

за участю:

представника позивача - Саліної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконкому Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давнини, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою відповідно до якої просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що позивач ОСОБА_1 з 05.06.1974 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі. При житті чоловіка ОСОБА_2 подружжя 29.07.1998 року спільно в рівних частках по Ѕ приватизували двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Після смерті чоловіка ОСОБА_1 прийняла спадщину, спільна з померлим дочка ОСОБА_3 , спадщину не приймала, а син чоловіка від попереднього шлюбу ОСОБА_4 спадщину прийняв, подавши до нотаріату відповідну заяву. До смерті чоловіка з його сином позивач знайома не була.

Після прийняття спадщини спадкоємець ОСОБА_4 жодного разу до позивача , як до спів спадкодавця не звертався, в спадкове майно квартиру не приходив, вселитися в неї не намагався. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер не отримавши у нотаріуса Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця.

26 серпня 2006 державний нотаріус Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори видав Назаровій А.Т. свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку квартири АДРЕСА_2 . Таким чином, після смерті чоловіка ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 стало належати ѕ частки вказаної квартири. Також нотаріус повідомила, що частка майна успадкована нині померлим сином ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_2 не переоформлена, оскільки спадкоємець ОСОБА_4 також помер,а після його смерті жодна особа не звернулася в нотаріат з заявою про прийняття спадщини, тобто спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не відкривалась, спадкоємців після його смерті немає.

Будучи власником половини квартири і вступивши в права володіння спадковим майном -1/4 частки квартири, ОСОБА_1 з 2003 року стала одноособово користуватися всією квартирою в своїх інтересах. За 18 років після смерті ОСОБА_4 жодна особа ніколи не заявляла ніяких претензій з цього приводу і не заявляла про свої права на ј частку квартир в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 . Частка належна померлому спадкоємцю ОСОБА_4 в натурі не виділена. На підставі вищевикладеного позивач вважає, що в неї є всі передбачені діючим законодавством підстави для визнання за нею право власності на частку вказаного нерухомого майна в порядку набувальної давності, у зв`язку з чим звернулася до суду.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. (а.с.26-27).

Ухвалою суду від 29 липня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

22 вересня 2022 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі згідно яких остання зазначає, що позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала хто її власник. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад спадкування) , а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Позивач завжди знала хто є власником іншої частини квартири АДРЕСА_2 , про що свідчать відомості у зазначені у позовній заяві. З матеріалів справи та позовної заяви вбачається, що Позивачу належить частина квартири на праві спільної сумісної власності, інша частина квартири належала її чоловіку ОСОБА_2 , який помер , в результаті чого на частину квартири відкрилась спадщина, однак у зв`язку зі смертю одного зі спадкоємців ОСОБА_4 , частина квартири ніким не успадкована та станом на день подання позову ніхто не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином у Позивача існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння спадкування, однак Позивач посилається на строк набувальної давності , тому представник відповідача вважає, що Позивачем обрано невірний спосіб захисту, тобто такий , який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Представник позивача ОСОБА_5 будучи присутньою у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Пояснила суду, що ОСОБА_1 є інвалідом , а тому приймати участь особисто у судовому засіданні немає змоги. Також додала, що з 1974 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер 2003 року. При житті останні в рівних частках приватизували квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Після смерті чоловіка прийняла спадщину за законом, та дізналася що у чоловіка ще був син ОСОБА_4 , який також вступив у спадщину за законом, до смерті чоловіка про існування сина у останнього не знала. Після чого під час оформлення свідоцтва про право на спадщину від нотаріуса дізналася, що ОСОБА_4 також помер, та після його смерті жодна особа не звернулася для вступу в спадщину. З 2003 року Позивач користується одноособово майном, у квартирі зробила капітальний ремонт, встановила лічильники на газ та воду, постійно сплачує комунальні послуги в тому числі і за частку померлого ОСОБА_4 . На протязі 18 років жодна особа не заявляла ніяких претензій з цього приводу.

Представник відповідача в судове засідання повторно до суду не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. В письмових поясненнях на позовну заяву, представник позивача просила відмовити в задоволенні позову, оскільки існує інша підстава для виникнення права власності, а саме спадкування.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила суду , що товаришує на протязі тривалого часу з донькою позивачки ОСОБА_7 , проживає по сусідству з позивачкою. У 2003 році помер чоловік ОСОБА_1 . ОСОБА_8 , в квартирі залишилися проживати ОСОБА_1 та її донька. Після того, як ОСОБА_7 вийшла заміж , позивач залишилася сама. Інколи до неї приходить донька, сторонніх осіб там жодного разу не бачила. На прохання ОСОБА_7 вона приходить до позивачки, щоб допомогти, баче, що там проживає лише позивачка, користується усією квартирою, у всьому примішенні зроблено ремонт.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що вона є донькою позивачки та померлого ОСОБА_2 . З батьками проживала до 1994 року, потім вийшла заміж та мешкає окремо. Після смерті батька, мати пішла оформляти спадщину , де їй повідомили, що є ще один спадкоємець, а саме син від першого шлюбу. Другого спадкоємця ОСОБА_3 ніколи не бачила. Вони намагались його відшукати, щоб вирішити питання з його частиною спадщини, однак він помер у 2004 році, після його смерті ніхто не претендував на спадщину, минув вже тривалий час, однак ніхто про свої права не заявляв. Мати вносить оплату за усю квартиру, робила ремонт у встому помешканні.

Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, вислухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що, 05 червня 1974 року ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 про приватизацію житла виданим Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Криворізької міської Ради від 29 липня 1998 року квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (а.с.8-11)

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 17 березня 2003 року Відділом реєстрації актів громадського стану, серії НОМЕР_3 (а.с. 6).

Відповідно до копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_10 за заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_4 (а.с.33) та ОСОБА_1 (а.с. 37).

25 серпня 2006 року державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 на спадкове майно. яке складається з Ѕ частини квартири, що в цілому складається з двох кімнат, житловою площею усієї квартири 29,5 кв.м., загальною площею 53,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, яке належало померлому на підставі Свідоцтва про право власності (№ НОМЕР_2 /29.07.1998) , виданого Управлінням житлово-комунального господарства Криворізької міської ради. Розпорядження №С-1395 від 10.07.1998 року та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» номер запису:430, в книзі : 145П-430. (а.с.62 на звороті).

Позивач ОСОБА_1 постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , підтримує квартиру у належному стані, здійснює ремонтні роботи, добросовісно володіє нерухомим майном більше ніж 18 років, користується житлом відкрито, не приховуючи факту знаходження майна у володінні, безперервно, сплачує кошти за нараховані комунальні послуги.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

З вищезазначеного суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_11 більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, з 27.04.1999 року значиться зареєстрована в ньому, відповідачами по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому позивач після більш 10 років такого володіння набула право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_4 , тому позов позивача підлягає повному задоволенню.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо неналежного способу захисту позивачем, можливості вирішення питання шляхом успадкування, оскільки судом перевірялось наявність у ОСОБА_4 спадкоємців, і таких не виячвилось, а сама позивач не перебуває з ОСОБА_4 у родстві ( останній є сином її чоловіка), тому не є спадкоємцем за законом.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 328, 335, 344 ЦК України, ст.ст.12, 13, 142 ч.1, 206 ч.4, 247 ч.2, 263-267, 273, 274 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконкому Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давнини - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , 1938 року народження, право власності за набувальною давністю на ј частку двокімнатної квартиру АДРЕСА_1 .

Представнику відповідача, яка не з`явилася в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , 1938 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач:

Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 32.

Повний текст рішення складено 21 жовтня 2022 року.

Суддя Н.Г. Ковтун