Справа № 154/2831/21 Головуючий у 1 інстанції: Лутай А. М.
Провадження № 22-ц/802/909/22 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Жука Юрія Богдановича на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення частини додаткових витрат, які вона понесла на лікування їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , у розмірі 8 785,00 грн.

В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем у справі перебувала у шлюбі з лютого 2003 року по 05 жовтня 2015 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05.09.2016 з відповідача ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, розмір яких згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 26.07.2018 збільшено до 1 200,00 грн. на кожну дитину. Вказує, що дочка ОСОБА_5 має вроджену ваду у виді відсутності в ротовій порожнині двох передніх зубів верхньої щелепи та одного переднього зуба з лівої сторони нижньої щелепи, що для дитини створює досить серйозні незручності і дискомфорт. Без медичного втручання виправити дану проблему було неможливо. Перший курс лікування дочка ОСОБА_5 проходила з вересня 2018 року по лютий 2019 року, на що в загальному було затрачено 28 430,00 грн., половина яких була стягнута з відповідача за рішенням суду. Лікування вродженої вади відсутності трьох зубів було продовжено з грудня 2019 року по липень 2021 року у приватного підприємця ОСОБА_7 , яка здійснює свою діяльність по наданню стоматологічних послуг у м. Нововолинську. На чергове лікування витрачені значні кошти, загальна сума яких на час звернення до суду з позовом складає 17 570,00 грн. Питання про необхідність лікування дитини неодноразово обговорювалось із відповідачем, який мав надати половину коштів. Проте, усі витрати на лікування ОСОБА_5 здійснюються за її ( ОСОБА_1 ) кошти, половину з яких відповідач не повернув і відмовляється їх повертати в добровільному порядку. Просить суд стягнути з відповідача половину понесених нею витрат на лікування дочки у розмірі 8 785,00 гривень.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 8 785,00 (вісім тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені нею витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2003 року по 16 жовтня 2015 року, що підтверджується копією рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 жовтня 2015 року у справі № 154/2619/15.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , а також копіями поданих судових рішень з приводу розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 вересня 2016 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі по 600,00 гривень на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття.

На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 липня 2018 року розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей було збільшено до 1 200,00 гривень на кожну дитину щомісяця.

Неповнолітня дитина сторін ОСОБА_3 має вроджену ваду у виді відсутності в ротовій порожнині трьох передніх зубів (вроджена часткова адентія), що підтверджується рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.04.2019 у цивільній справі №154/933/19.

Вказаним рішенням суду від 09.04.2019 з відповідача ОСОБА_2 стягнута на користь позивачки ОСОБА_1 частина понесених нею додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 14 215,00 грн.

З довідок приватного підприємця ОСОБА_7 від 29.07.2021 року, яка здійснює свою діяльність по наданню стоматологічних послуг, та Актів виконаних робіт № 46808 від 03.12.2019, № 47558 від 16.01.2020 та №55127 від 29.07.2021, вбачається, що ОСОБА_3 була на прийомі та отримала стоматологічні послуги 03.12.2019, 16.01.2020 та 29.07.2021. Загальна вартість наданих послуг становить 17 570,00 гривень.

Копіями квитанцій до прибуткового касового ордера № 46808 від 03.12.2019, № 47558 від 16.01.2020 та №55127 від 29.07.2021 підтверджуються фактичні витрати позивачки на лікування дочки ОСОБА_3 у загальному розмірі 17 570,00 гривень.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 25 квітня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 .

Копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 25 квітня 2018 року є підтвердженням факту, що відповідач є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Довідкою КП «Володимир-Волинський ЦПМД» №94 від 13.04.2021 стверджується, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є дитиною, яка потребує домашнього догляду.

Згідно копії наказу генерального директора ПАТ «Волиньобленерго» №424-к від 15.04.2021 ОСОБА_10 , контролеру енергонагляду відділу розрахунків та договорів Володимир-Волинської філії, надана відпустка без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді з 21.04.2021 по 20.04.2022, до фактичного виходу її на роботу.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі Конвенції про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.7 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», у разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присудженостягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Як встановлено судом, неповнолітня дитина ОСОБА_3 має вроджену ваду у виді відсутності в ротовій порожнині трьох передніх зубів (вроджена часткова адентія). Така вада шкодить здоров`ю дитини, створює для неї серйозні незручності і дискомфорт. Без медичного втручання виправити цю проблему є неможливим, а тому лікування є виправданим та необхідним.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про те, що така вада неповнолітньої дитини ОСОБА_3 є особливою обставиною у справі, за якою у позивачки виникли реальні підстави та необхідність у проведенні лікування своєї дитини. Таке лікування потребує значних матеріальних затрат та часу.

Відмова відповідача добровільно надати матеріальну допомогу для лікування своєї дитини, спонукала позивачку розпочати таке її лікування самостійно.

Факт лікування дитини у лікаря-стоматолога та розмір фактичних витрат позивачки на це лікування у сумі 17 570,00 грн. доведений позивачкою у достатньому обсязі та підтверджений відповідними довідками, актами виконаних робіт та квитанціями до прибуткового касового ордеру, наданими приватним підприємцем ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На підставі ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Скрутне матеріальне становище відповідача може бути прийняте судом в якості істотної обставини для визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину.

Зважаючи на відсутність даних про незадовільний фізичний стан відповідача, відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати та працевлаштування,з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв доводи відповідача щодо його матеріально стану, оскільки забезпечення належного рівня життя своїх дітей є обов`язком батька.

Усі зазначені обставини встановлені у рішенні Володимир Волинського міського суду Волинської області від 09 квітня 2019 року у справі №2/154/430/19, яке набрало законної сили.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 адвоката Жука Юрія Богдановича залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 серпня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді