Справа № 454/2182/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/709/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2021 року в складі судді Веремчука О.А. в справі за позовом ОСОБА_3 до Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Державної казначейської служби України, треті особи Державне підприємство шахта «Бендюзька», голова ліквідаційної комісії ДП шахта «Бендюзька», Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Червоноградська місцева прокуратура Львівської області про відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю державного виконавця, -

встановив:

У вересні 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просила стягнути на її користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 60 000 грн., завдану неправомірними діями державних виконавців ВДВС Сокальського РУЮ.

Вимоги обгрунтовувалал тим, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25.05.2014 (додаткове рішення від 30.05.2014), частково зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13.11.2014, позивачці присуджено внаслідок загибелі чоловіка на виробництві з Державного підприємства «Шахта «Бендюзька» (с. Бендюга, Сокальський особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України:

- 20807,04грн. одноразової допомоги на сім`ю та утриманців у зв`язку із втратою годувальника;

- 109105,94 грн. заборгованості по щомісячних платежах відшкодування шкоди в період з 14.09.1999 р. до березня 2014р.

- 96934,64 грн. (додаткове рішення від 30.05.2014)компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою одноразової допомоги на сім`ю і утриманців у зв`язку із втратою годувальника, та щомісячних платежів відшкодування шкоди в період з 14.09.1999р. по березень 2014р.

Апеляційний суд Львівської області своїм рішенням від 13.11.2014 частково змінив назване рішення суду І інстанції та доповнив його про стягнення з Державного підприємства «Шахти Бендюзька» на користь позивача щомісячних виплат відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника з врахуванням росту середньомісячної заробітної плати в галузях національної економіки з квітня 2014 року до передачі у встановленому порядку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право на одержання таких страхових виплат, оскільки суд І інстанції присудив позивачу до стягнення ці кошти лише до березня 2014 року.

23.12.2014 Червоноградським міським судом видано 4 (чотири) виконавчі листи № 1327/2500/2012, за якими лише 30.01.2015 відкриті виконавчі провадження (ВП № 46263770, ВП № 46264114, ВП №46263954, ВП № 46264270).

До наданого строку на добровільне виконання судового рішення (06.02.2015) таке в добровільному порядку не було виконано.

Позивачка вважає, що державний виконавець не вживав і не вживає будь-яких реальних заходів передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» для примусового виконання цього рішення, внаслідок чого рішення суду навіть не виконано часткові, ні по стягненню присуджених коштів у вказаних розмірах, ні по стягненню коштів з шахти до передачі справи у Фонд.

05.05.2015 позивачка звернулася до Червоноградського міського суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця ВДВС Сокальського РУЮ Львівської області, у зв`язку з невиконанням цього судового рішення.

Ухвалою Червоноградського міського суду від 25.06.2015 скаргу задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Сокальського РУЮ у Львівській області Варениці Т.В. стосовно невиконання протягом встановленого ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» строку виконавчих дій з виконанням виконавчого листа № 1327/2500/2012, виданого Червоноградським міським судом Львівської області від 23.12.2014

Таким чином, протиправна бездіяльність державного виконавця по виконанню названого судового рішення, встановлена ухвалою суду від 25.06.2015, яка набрала законної сили, є тим належним доказом (ухвала) протиправних діянь державного виконавця, а викладені у такій обставини не підлягають повторному доведенню.

Не дивлячись на вказане рішення, державний виконавець надалі ігнорує виконання та проявляє бездіяльність, спричинюючи позивачці моральну шкоду. У позивачки двоє дітей, один з дітей є неповнолітнім та ще навчається. Старша донька змушена була піти працювати. Кошти позивачці необхідні не лише для того щоб існувати, але для того, щоб допомогти дітям здобувати професію, адже позивачка залишилася єдиним годувальником в сім`ї. Невиконання судового рішення приводить до необхідності докладення додаткових зусиль для організації свого життя та порушує нормальний уклад.

Просила позов задовольнити.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто в користь ОСОБА_3 з Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. завданої позивачці ОСОБА_3 неправомірними діями (бездіяльністю) державних виконавців Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів).

Стягнуто з Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) судовий збір в сумі 908 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, таке в апеляційному порядку оскаржив відповідач Сокальський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

В апеляційній скарзі зазначає, що при винесенні даного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що виконавчі провадження ВП № 46263770, ВП № 46264114, ВП №46263954, ВП № 46264270, за якими на думку суду вчиняється протиправна бездіяльність, 30.12.2015 скеровані для їх виконання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Починаючи з 30.12.2015 виконання вказаних виконавчих проваджень зупинено, оскільки такі були направленні на виконання в порядку ч.3 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

30.05.2019 на адресу відділу надійшов лист від державної казначейської служби України від 13.05.2019, згідно із яким стягувачу ОСОБА_3 платіжними дорученнями №79018, 79019, 79020 від 01.04.2019 перераховано грошові кошти, а тому виконавчі провадження ВП № 46263770, ВП № 46264114, ВП №46263954, ВП № травня 2019 року закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним фактичним виконанням.

Враховуючи те, що три виконавчі листи із чотирьох виконавчих проваджень, були виконані в повному обсязі, а один виконавчий документ №454/1327/2500/2012 перебуває на виконанні у державній виконавчій службі України, виконавче провадження по якому зупинено, суд дійшов хибного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Окрім того, звертає увагу на те, що суд не міг визначити ступінь страждань позивача та визначити суму моральної шкоди завданої позивачу.

Вважає, що державним виконавцем відділу при виконанні вказаних виконавчих проваджень жодної бездіяльності допущено не було, а навпаки вчинено усі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання вказаних виконавчих проваджень.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2021 року скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 25 червня 2015 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Сокальського РУЮ у Львівській області Варениці Т.В. стосовно невиконання протягом встановленого ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строку виконавчих дій з виконання виконавчого листа №1327/2500/2012, виданого Червоноградським міським судом Львівської області від 23.12.2014 року, при цьому суд врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачки, що були зумовлені протиправною поведінкою щодо неї.

Судом встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25.05.2014, з врахуванням додаткового рішення від 30.05.2014, стягнуто із Державного підприємства «Шахта «Бендюзька» в користь ОСОБА_3 20807,04грн. одноразової допомоги на сім`ю та утриманців у зв`язку із втратою годувальника, 109105,94 грн. заборгованості по щомісячних платежах відшкодування шкоди в період з 14.09.1999 до березня 2014 року, 96934,64 грн. компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою одноразової допомоги на сім`ю і утриманців у зв`язку із втратою годувальника, та щомісячних платежів відшкодування шкоди в період з 14.09.1999 по березень 2014 року.

Апеляційний суд Львівської області своїм рішенням від 13.11.2014 частково змінив назване рішення суду першої інстанції та доповнив його про стягнення з Державного підприємства «Шахти Бендюзька» на користь позивача щомісячних виплат відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника з врахуванням росту середньомісячної заробітної плати в галузях національної економіки з квітня 2014 року до передачі у встановленому порядку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право на одержання таких страхових виплат.

23 грудня 2014 року Червоноградським міським судом видано 4 (чотири) виконавчі листи №1327/2500/2012: 1. про стягнення із Державного підприємства «Шахти Бендюзька» на користь ОСОБА_3 109105,94 грн. заборгованості по щомісячних платежах відшкодування шкоди в період з 14.09.1999 до березня 2014 року; 2. про стягнення із Державного підприємства «Шахти Бендюзька» на користь ОСОБА_3 щомісячні виплати відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника з урахуванням росту середньомісячної заробітної плати в галузях національної економіки з квітня 2014 року до передачі в установленому порядку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право одержання таких страхових виплат; 3. про стягнення із Державного підприємства «Шахти Бендюзька» на користь ОСОБА_3 96934,64 грн. компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою грошового доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою одноразової допомоги на сім`ю і утриманців у зв`язку із втратою годувальника, та щомісячних платежів відшкодування шкоди в період з 14.09.1999 по березень 2014 року; 4. про стягнення із Державного підприємства «Шахти Бендюзька» на користь ОСОБА_3 20807,04 грн. одноразової допомоги на сім`ю і утриманців у зв`язку із втратою годувальника.

30 січня 2015 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику термін для самостійного виконання 06.02.2015. Копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження.

У зв`язку з тим, що від сторін виконавчого провадження повідомлення про сплату заборгованості в самостійному порядку у відділ ДВС не надходили, 11.02.2015 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

11.02.2015 державним виконавцем винесено постанови про приєднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження №46492684 про стягнення коштів з ДП «Шахта «Бендюзька».

Згідно повідомлень ДПС України від 31.01.2015 ДП «Шахта «Бендюзька» відкритих рахунків немає.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №85957324 від 09.02.2015 відомості про право власності на нерухоме майно ДП «Шахта «Бендюзька» відсутні.

У зв`язку з цим, 10.02.2015 в реєструючи органи направлено запити про наявність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення. 11.03.2015 в реєструючі органи повторно направлено запит.

12 березня 2015 року винесено постанову про накладення арешту на все рухоме майно боржника та направлено заяву про реєстрацію обтяження рухомого майна.

Також, судом встановлено, що згідно із наказом №305, виданого 29.05.2006 Міністерством вугільної промисловості, припинено діяльність ДП «Шахта «Бендюзька» та створено комісію з ліквідації ДП «Шахта «Бендюзька». Відповідно до даних Інформаційно-ресурсного центру від 07.04.2015 ДП «Шахта «Бендбзька» перебуває в стадії припинення. Згідно із листом ДП «Львіввугілля» від 04.03.2015 №11/424, голова ліквідаційної комісії ДП «Шахта «Бендюзька» Ключковський Ю.І. проходить військову службу в АТО.

14.05.2015 з метою перевірки майнового стану боржника проведено виїзд за місцем знаходження ДП «Шахта «Бендюзька», вказаним у виконавчому документі. Майна, що належить боржнику і на яке можна звернути стягнення, не виявлено, про що складено акт державного виконавця.

Крім цього, у травні 2015 року ОСОБА_3 зваернулася до суду із скаргою на протиправну бездіяльність державного виконавця при виконанні вказаного судового рішення.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 25 червня 2015 року задоволено частково скаргу ОСОБА_3 .

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавцч ВДВС Сокальського РУЮ у Львівській області Варениці Т.В. стосовно невиконання протягом встановленого ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строку виконавчих дій з виконання виконавчого листа №1327/2500/2012, виданого Червоноградським міським судом Львівської області від 23.12.2014.

Звернувшись з позовом про відшкодування моральної шкоди позивачка в обгрунтування пкликалася на те, що моральні страждання їй спичинено державним виконавцем своєю бездіяльністю, а саме тривалим невиконання судового рішення про стягнення коштів з ДП «Шахта «Бендюзька», що призвело до моральних страждань, при цьому розмір моральної шкоди, станом на час звернення до суду (04.09.2015) позивачка визначила 60 000 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Згідно із частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, який був чинним на час видачі виконавчих листів, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таку ж саме норму закріплено і в частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», який був чинний на час видачі виконавчого листа, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Таким чином, підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначила, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

В свою чергу, неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Інших судових рішень, які можуть мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків позивачем не надано.

Надаючи правову оцінку ухвалі Червоноградського міського суду Львівської області від 25 червня 2015 року, яку суд першої інстанції взяв як преюдицію за основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів звертає увагу на обставини, зазначені в цій же ухвалі, зокрема що суду не було надано будь-яких належних доказів на підтвердження існування обставин, викладених в ч.2 ст. 30 Закону україни «Про виконавче провадження», які вплинули на строки проведення виконання зазначеного скаржником виконавчого документу, відтак невиконання даних рішень суду протягом тривалого строку вказує на порушення строків проведення виконавчих дій з виконання судового рішення, у зв`язку з чим суд визнав неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невиконання протягом встановленого ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строку виконавчих дій з виконання рішення суду.

Як зазначалось вище, виконавчі провадженні з виконання чотирьох виконавчих листів №1327/2500/2012, виданих 23.12.2014 та пред`явлених до примусового виконання 28.01.2015, відкрито 30 січня 2015 року.

11 лютого 2015 року винесено постанови про приєднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження №46492684 про стягнення коштів з ДП «Шахта «Бендюзька».

Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем, з повідомлень ДПС України від 31.01.2015 встановдено, що ДП «Шахта «Бендюзька» відкритих рахунків немає.

12 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все рухоме майно боржника та направлено заяву про реєстрацію обтяження рухомого майна.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №85957324 від 09.02.2015 відомості про право власності на нерухоме майно ДП «Шахта «Бендюзька» відсутні.

Також, з матеріалів справи встановлено, що згідно із наказом №305, виданого 29.05.2006 Міністерством вугільної промисловості, припинено діяльність ДП «Шахта «Бендюзька» та створено комісію з ліквідації ДП «Шахта «Бендюзька». Відповідно до даних Інформаційно-ресурсного центру від 07.04.2015 ДП «Шахта «Бендбзька» перебуває в стадії припинення.

Колегія суддів звертає увагу, що ДП «Шахта «Бендюзька» є державним підприємством, при цьому, порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Як вбачається із матеріалів справи, постановами державного виконавця Кухар І.Б. відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції від 30.12.2015 (ВП 46263770, ВП № 46264270, ВП №46264114) документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, надіслані до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, встановивши у березні 2015 року, що у боржника відсутні розрахункові рахунки, а також майно, на яке можна звернути стягнення, державний виконавець лише у грудні 2015 року, реагуючи на звернення стягувача, направив виконавчі документи до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у встановленому порядку.

Згідно із наданою інформацією Державної казначейської служби, встановлено, на виконанні в казначействі з 16.02.2016 за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішеннь суду, що гарантовані державю» знаходились виконавчі листи, видані 23.12.2014 Червоноградським міським судом Львівської області по справі 1327/2500/2012 про стягнення коштів на користь ОСОБА_3 з Державного підприємства «Шахта «Бендюзька».

Листами від 16.112018 №5-3/3073-18874, від 20.11.2018 №5-13/3137/19104 Казначейством повідомлено стягувача про необхідність надання реквізитів банківського рахунку , на який слід перераховувати кошти, та про відкладення безспірного списання коштів за виконавчими листами по справі №1327/2500/2012 до отримання Казначейством реквізитів банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_3 .

У подальшому, казначейством в порядку черговості 05.04.2019 здійснено виконання рішення суду по справі №1327/2500/2012 у сумах 109105,94 грн., 96934,64 грн., 20 807,04 грн., кошти перераховано на рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_3 згідно платіжних доручень від 01.04.2019 № № 79018, 79019, 79020.

30 травня 2019 року державним виконавцем відповідно до вимог п.9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень, а також постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Оскільки ухвалою Червоноградського міського суду від 25 червня 2015 року встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судових рішень про стягнення коштів, при цьому лише через пів року після ухвалення вказаного судового рішення державний виконавць направив виконавчі документи до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у встановленому порядку, при цьому більше ніж через чотири роки після відкриття виконавчого провадження казначейством 05.04.2019 здійснено виконання рішення суду по справі №1327/2500/2012 у сумах 109105,94 грн., 96934,64 грн., 20 807,04 грн., кошти перераховано на рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_3 згідно платіжних доручень від 01.04.2019 №№79018, 79019, 79020, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Визначений розмір моральної шкоди 40000 грн. відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивачки, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеним вище судовим рішенням про визнання бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби порушене право позивача фактично було відновлено.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк