Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4546/21
Провадження № 2/332/1697/22
21 листопада 2022 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Яцуна О.С.,
за участю секретаря: Мусаєва Р.Д.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рогозін Олексій Вікторович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рогозін Олексій Вікторович, звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду від 22.09.2022 вказане вище заочне рішення скасовано, справу призначено до нового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Від представника позивача адвоката Рогозіна О.В., в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечують.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав. В заяві про перегляд заочного рішення просить ухвалити нове рішення, яким в частині витрат на правовому допомогу задовольнити суму в розмірі 3 000,00 грн.
Треті особи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явились, причину своєї неявки суду не повідомили, пояснень суду не подали.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як зазначено у виконавчому написі, правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Дженесіс Фінанс», на підставі Договору відступлення прав вимоги № 07-23/05 від 23.05.2019, є ТОВ «ФК «Верона». В свою чергу ТОВ «ФК «Верона», на підставі Договору факторингу № 2-31/08-В від 31.08.2020, відступило права вимоги ТОВ «Українські Фінансові Операції». Строк, за який проводиться стягнення за виконавчим написом: з 22.05.2019 по 28.04.2021. Загальна сума заборгованості, в тому числі плата за вчинення виконавчого напису, яка підлягає стягненню з боржника, складає 11 882,00 грн.
З вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.
Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17.
Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань. Позивач у позовній заяві зазначає, що будь-яких кредитних зобов`язань він з відповідачем не мав, нотаріально посвідчених договорів не укладав, за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , він ніколи не мешкав. Крім того, ТОВ «Українські Фінансові Операції», звертаючись до приватного нотаріуса за виконавчим написом, не надало підтвердження про отримання позивачем вимоги про сплату боргу, тому останній був позбавлений можливості дізнатись про наявність такої вимоги, надати на неї свої заперечення та перевірити підстави виникнення цієї вимоги.
Зі змісту оспорюваного виконавчого напису, що міститься в матеріалах справи, випливає, що з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість за Кредитним договором за період з 22.05.2019 по 28.04.2021. Однак, вказаний договір був укладений 08.07.2018 між Позивачем та ТОВ «Дженесіс Фінанс». При цьому, матеріали справи не містять та Відповідачем не надано жодних доказів правонаступництва за вказаним кредитним договором. Крім цього, документів, які б обґрунтовували правильність розрахунку заборгованості та періоду виникнення заборгованості суду з боку Відповідача надано не було, а отже у суду відсутні докази наявності безспірності заборгованості.
Виходячи з викладеного, суд погоджується з доводами позивача про те, що заборгованість про стягнення з нього на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції» не є безспірною.
Відповідно до п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів в редакції змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Таким чином, станом на 28.04.2021 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованості, що виникла за вищезазначеним Кредитним договором.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача судові витрати зі сплати судового збору за одну вимогу немайнового характеру, що полягає у визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в розмірі 908,00 грн.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду у справі № 910/4881/18 від 18.12.2018, у справі № 920/653/19 від 03.04.2020.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 810/3806/18 від 17.09.2019.
Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією ордеру серії АР № 1062490 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Рогозіним О.В.; копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001419; копією договору про надання юридичних послуг, укладеного 01.11.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Рогозіним О.В.; копією акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.12.2021 на загальну суму 12 000,00 грн; копією розрахунку суми судових витрат від 10.12.2021 на загальну суму 12 000,00 грн; копією квитанції до прибуткового касового ордеру на загальну суму 12 000,00 грн.
Однак, на переконання суду обґрунтованими, об`єктивними і такими, що відповідають критерію розумності у даній конкретній справі витрати позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 6 000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Суддя О.С. Яцун