Номер провадження: 22-ц/813/8032/22
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Приходько Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А. (суддя-доповідач)

суддів: Семиженка Г. В.,

Склярської І. В.,

секретар Куріньова Л. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Перший Інвестиційний Банк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Таштанової Олени Георгіївни, подану від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 липня 2022 року у складі головуючого судді Бузовського В.В.,

встановив:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного Товариства "Перший Інвестиційний Банк", третя особа ОСОБА_2 про визнання договору про іпотечний кредит недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що Банк під час розробки та укладення договору про іпотечний кредит порушуючи норми законодавства у сфері споживчого кредитування, своїми умисними діями ввів в оману позивача тим, що Банк розробив договір з подвійними умовами, здійснив істотний дисбаланс договірних умов, не вказав реальну суму грошового зобов`язання за договором, неправомірно збільшив реальну відсоткову ставку за кредитом та суму процентів за користування кредитом, намагався протиправно заволодіти майном позивача шляхом неправомірного збільшення суми кредиту, одночасно розробив такі умови сплати щомісячних платежів, які штучно створювали порушення умов договору з боку позичальника, що є недопустимим та є за своєю суттю зловживанням довірою.

Договір не містить суму яку загалом позичальник мав би заплатити за весь час кредитування.

Платежі по сплаті тіла кредиту та відсотків за користування кредитом відповідно до Додатку №1 та Додатку №2 до Договору про іпотечний кредит не відповідають сумі тіла кредиту та умовам нарахування відсотків за користування кредитом за Договором. Відповідно до Додатку №1 Банк розраховував на сплату позичальником більше коштів тіла кредиту, ніж фактично отримав, та відсотків більше чим повинен, а відповідно до Додатку №2 - позичальник мав сплатити суму тіла кредиту менш ніж взяв, та відсотків менш встановленої суми, що призвело би до порушення умов договору і Банк мав можливість нараховувати санкції за порушення умов договору.

Розрахунки Банку, щодо сплати процентів за користування кредитом, у порівнянні з розрахунками здійсненими за допомогою кредитного калькулятора, свідчать про те, що Банк неправомірно штучно збільшив суму процентів за користування кредитом.

Посилаючись на здійснення Банком омани позичальника при укладенні договору, на нечесну підприємницьку діяльність, на зловживання довірою споживача, на оманливі дії Банку під час розробки та укладення договору просив визнати Договір про іпотечний кредит № 07/04-08-КФ укладений 19 лютого 2008 року між ВАТ "Перший Інвестиційний Банк" та ОСОБА_1 визнати недійсним та вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

У відзиві на позовну заяву, поданому у жовтні 2021 року, АТ "Перший Інвестиційний Банк", заперечуючи проти обґрунтованості позовних вимог, одночасно заявив про застосування позовної давності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 липня 2022 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що Банком при укладені оспорюваного договору було надано позивачу необхідну інформацію про умови договору та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Цей договір та додатки до нього підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови протягом тривалого часу. Доводи позивача про те, що Банком було введено його в оману шляхом надання йому в нечіткий і незрозумілий спосіб інформацію про умови кредитування, є безпідставними та такими, що не суперечать вимогам частини 2 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів". А будь яких доказів на підтвердження факту обману, та наявності обставин, щодо яких його введено в оману відповідачем суду не надано.

Встановивши, що позивачем пропущено строк для захисту свого права, суд наслідки спливу позовної давності не застосував, виходячи з того, що у позивача немає суб`єктивного права про захист якого він просить та воно не порушувалось, тому суд відмовив у задоволені позову за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , адвокат Таштанова О.Г., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволені позову суд не звернув уваги на те, що сам факт того, що оскаржуваний договір не має чіткої сукупної вартості кредиту, що додаткові угоди до договору простирчать одне одному в контексті порядку повернення коштів та розміру щомісячного платежу вказує на те, що відповідач намагався та ввів позивача в оману. Споживач не повинен доводити те, що кредитор навмисно створив такі умови для введення в оману , оскільки договір з додатками до нього розроблялися саме відповідачем. І відповідач, як сторона, яка має більше фінансових можливостей, має фахівців у сфері права та бухгалтерських/економічних питань не міг знати про те, що умови його договору та розрахунки є такими, що вводять в оману споживача.

Також суд не звернув уваги на те, що оскаржуваний договір всупереч вимог закону передбачає комісію за надання кредиту, комісію за відкриття поточного рахунку, комісію за розгляд пакету документів на отримання кредиту, а також на невідповідність графіку погашення кредиту (Додаток№2) умовам кредитного договору, у зв`язку із чим Банк міг нарахувати позичальнику санкції.

Суд першої інстанції не дав оцінку доводами позовної заяви, яка розкриває істотне порушення законодавства про захист прав споживачів та надання кредитних послуг, а саме ненадання споживачу інформації про про умови кредитування в письмовій формі до укладення договору.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Перший Інвестиційний Банк " просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на відсутність визначених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції, як такого, що винесене з дотриманням норм чинного законодавства.

Представник АТ "Перший Інвестиційний Банк " Гаврилюк О.В., приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Від адвоката Таштанової О.Г. 28 жовтня 2022 року надійшла заява в якій вона зазначила, що позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 та вона, як їх представник не заперечують проти розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2008 року, між Відкритим акціонерним товариством «Перший Інвестиційний Банк», в особі філії ВАТ "Перший Інвестиційний Банк" в місті Одеса, правонаступником якого є АТ "Перший Інвестиційний Банк" (далі - Банк) та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №07/04-08-КФ (далі - Договір).

Відповідно до умов вказаного договору Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 35937.00 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути у спосіб визначений цім Договором, кредит в сумі 35937.00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13% річних в порядку та в строки/, визначені цим договором(пункт 1.1 Договору).

Зі змісту пунктів 1.2, 1.3 Договору вбачається, що кредит наданий строком погашення не пізніше 10 січня 2032 року на фінансування будівництва квартири та придбання (набуття) її у власність в майбутньому, на умовах забезпеченості , повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Повернення кредитних коштів, згідно пункту 1.4 Договору, здійснюється позичальником у доларах США шляхом внесення платежів у розмірі та строки, згідно Графіку погашення кредиту, встановленого цим договором ( Додаток 2 ), починаючи з місяця , наступного за місяцем отримання кредиту.

Детальний розпис загальної вартості платежів по цьому договору, що включає в себе суму платежів, згідно встановленого графіку, по поверненню кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, а також розрахунок сукупної вартості кредитної операції та реальної процентної ставки, визначається, відповідно до пункту 1.5 Договору, цим Договором та Додатком №1 до цього договору, який є невід`ємною частиною.

Згідно пункту 2.4 Договору позичальник зобов`язався, відповідно до графіку погашення кредиту (Додаток №2), який є невід`ємною частиною цього договору до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі не менше 125.00доларів США, в останній місяць в сумі не менше 187.00 доларів США та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за Кредитом.

Порядок нарахування та строки сплати процентів визначені пунктами 2.5 - 2.6 Договору.

Згідно Детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (Додаток №1 до Договору) сума кредиту становить 35937.00 доларів США, термін користування 287 місяців, номінальна процентна ставка - 13% річних. Супутні витрати: комісія за надання кредиту - 0.20% одноразово, від основної суми кредиту; страхування - 1996грн - вартість страховки на один рік; послуги нотаріуса - 1500грн одноразово; реєстрація в державних органах 80грн одноразово; комісія за відкриття позичкового рахунку 25грн одноразово; комісія за розгляд пакету документів на отримання кредиту 150грн одноразово.

Відповідно до розрахунку, що містяться у додатку № 1 позичальник має погашати основну суму кредиту протягом 287 місяців по 125.22доларів США щомісячно ( т. 1 а.с. 86).

Згідно графіку погашення заборгованості (Додаток №2) станом на 10 серпня 2009 року сума залишку кредитної заборгованості після погашення становить 32881.42доларів США. Позичальник має погашати суму кредиту протягом 269 місяців по 120.56доларів США, у останній, 270 місяць, - 571.34 доларів США(т.1 а.с.84).

Згідно повідомлення про надання кредиту на купівлю квартири, підписаному позичальником ОСОБА_1 19 лютого 2008 року, позивач був ознайомлений з умовами кредитування та тарифами банку, та погодився з ними. Відповідно до вказаного повідомлення сума кредиту становить - 35937.00доларів США, строк кредиту 287 місяців, відсоткова ставка -13% річних, одноразова комісійна винагорода - 0.20%, щомісячна комісійна винагорода -0.00%, тип відсоткової ставки - фіксована, орієнтовна вартість сукупних витрат позичальника на користь третіх осіб - 708.18 доларів США ( страхування, реєстрація в державних органах, послуги нотаріуса), орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості всіх сукупних послуг - 14.48%(т.1 а.с.88).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № №07/04-08-КФ від 19 лютого 2008 року укладеним з ОСОБА_1 , прострочена заборгованість на час розгляду справи судом першої інстанції становить: за кредитом 24834.47 доларів США, по відсотках 19152.47 доларів США. Сума погашеної заборгованості за кредитом - 11102.53 доларів США; сума погашених відсотків - 16660.74доларів США.(т.1 а.с.110).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору,згідно з частини 1 статті 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, згідно якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності(частина2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом(частина 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним(частина 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей(частина 6).

Підставою недійсності правочину, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, частинами першою - третьою, п`ятою та шостої статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 229 ЦК України).

Статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів", в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору, визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції (частина 1).

Згідно частини 2 вказаної статті перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місце знаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до частини 4 цієї статті договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Згідно частини 5 цієї ж норми до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Частиною 8 споживачу надано право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов`язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов`язань споживача у бік їх зменшення.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 просить визнати недійсним Договір іпотечного кредитування укладений між ним та відповідачем посилаючись на те, що Банк , розробивши договір з подвійними умовами умисно ввів в його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо суми тіла кредиту, що підлягає поверненню та процентів за користування кредитом , що підлягають сплаті.

Вимоги про визнання правочинів недійсними з підстав введення однією із сторін правочину навмисно іншу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення можуть бути задоволені лише за умови доведеності позивачем факту обману.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману другої сторони правочину шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Як вбачається зі змісту дослідженого судом Договору про іпотечний кредит №07/04-080КФ від 19 лютого 2008 року вбачається, що сторони укладаючи договір досягли домовленості про розмір кредиту - 35937.00 доларів США та розмір процентної ставки - 13 % річних ( пункт 1.1 Договору); строк кредитування - до 10 січня 2032 року (пункт 1.2 Договору); порядок повернення кредитних коштів - у розмірі і строки згідно графіку погашення, до 10 числа кожного місяця рівними частинами в сумі не менше 125. доларів США, в останній місяць - 187 доларів США (пункти 1.4, 2.4 Договору); порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом ( пункти 2.5, 2.6 Договору).

Вказані умови Договору, погоджені сторонами, є чіткими та не мають подвійного значення.

Розбіжності щодо графіку погашення заборгованості, що містяться у доданих до позовної заяви копіях Додатку №1 та Додатку №2 до договору не можуть бути прийняті в якості доказу, що Банк готуючи договір та додатки до нього умисно ввів в оману позичальника щодо розміру сплати тіла кредиту та процентів по кредиту.

Так, розрахунок наведений у Додатку №1 не суперечить умовам укладеного між сторонами договору, зокрема пунктам 1.1, 1.2, 1.4, 2.4, 2.5, 2.6 щодо розміру щомісячних платежів, як за тілом кредиту так і процентам за користування кредитом, протягом всього строку кредитування. Посилання позивача на перевищення загальної суми платежів по тілу кредиту на 1.14 доларів США та по процентам за користування кредитом 0.48доларів США свідчить лише про допущену арифметичну чи технічну помилку у розрахунку, яка могла бути виявлена позичальником під час підписання договору або пізніше та усунута у встановленому законом порядку, і не може свідчити про наявність умислу Банку на введення позичальника в оману. Враховуючи незначний розмір похибки, також не можна погодитися з доводами позивача, що Банк умисно створив оманливі умови кредиту з метою привласнення майна позичальника.

Досліджуючи графік погашення заборгованості (Додаток№2) апеляційний суд звертає увагу на те, що додана до позовної заяви копія Додатку №2, на підставі якої позивач дійшов висновку про невідповідність графіку умовам договору, не може бути прийнята в якості належного та допустимого доказу, оскільки у встановленому законом порядку не завірена, а оригінал вказаного документу суду не надавався.

Крім того, в цій копії, на третій та четвертій сторінці, вказані двічі 244 та 245 місяці кредитування із зазначенням різних строків повернення заборгованості , різних сум кредиту, що має бути сплачена та сум процентів, що мають бути погашені, а також різних сум залишку кредитної заборгованості після погашення. Вказані обставини свідчать, що додана до позовної заяви копія Додатку №2 не може також бути визнана достовірним доказом, враховуючи, що четвертий аркуш копії відповідає четвертому аркушу Додатку №2, складеного станом на 10 серпня 2009 року. Отже доводи позивача щодо невідповідності графіку погашення заборгованості (Додаток №2) умовам договору не доведені позивачем у встановленому законом порядку.

Надана Банком копія Додатку №2 (Графік погашення заборгованості за кредитним договором), згідно якої щомісячний платіж по тілу кредиту має становить 120.56 доларів США, останній місяць - 571.34 доларів США, також не підтверджує доводів позивача щодо наявних розбіжностей, оскільки вказаний графік розроблений з урахуванням корегування кредитних зобов`язань споживача у бік їх зменшення у зв`язку з поверненням споживачем кредиту шляхом збільшення суми періодичних платежів. Так, як вбачається з вказаного графіку він виготовлений станом на 10 серпня 2009 року на розмір залишку кредитної заборгованості після погашення в сумі 32881.42 доларів США.

За таких обставин доводи позивача щодо умисного створення Банком умов за яких позичальник буде мати борг навіть у разі своєчасного виконання зобов`язання за графіком наданим банком не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Також слід зазначити, що порядок погашення заборгованості та сплати процентів за користування кредитом визначається саме умовами Договору, які позивачем не оспорюються, а не Детальним розписом сукупної вартості кредиту та графіком погашення кредитної заборгованості, який може бути в подальшому відкорегований сторонами протягом всього строку кредитування, допущені в ним помилки, описки, не можуть свідчити про недійсність самого договору.

За таких обставин суд першої інстанції суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів обставин, які б свідчили про ведення його в оману відповідачем та не довів самого факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Щодо доводів позивача про відсутність у договорі сукупної вартості кредиту, а також ненадання в письмовій формі інформації про умови кредитування.

За змістом положень статті 11 закону «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час укладення договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається в тому числі загальна вартість кредиту для споживача.

Тобто вимоги статті 11 закону «Про захист прав споживачів» на дату укладення оспорюваного договору не передбачали обов`язку банку надати детальне зазначення сукупної вартості кредиту в окремому документі.

Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 (набрали чинності 06 червня 2007 року), зобов`язують банки надавати детальну інформацію про сукупну вартість кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто вона необов`язково має бути викладена як окремий документ.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору.

Додаток №1 до Договору містить детальний розпис сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, підписаний позичальником та містить інформацію щодо суми кредиту, терміну кредитування, порядку погашення кредиту та процентів, розміру процентної ставки, а також розміру всіх супутніх витрат позичальника при укладанні кредиту.

Підписане ОСОБА_1 19 лютого 2008 року повідомлення про надання кредиту на купівлю квартири також містить всю необхідну інформацію щодо суми кредиту, терміну кредитування, порядку погашення кредиту та процентів, розміру процентної ставки, а також розміру всіх супутніх витрат позичальника при укладанні кредиту.

Враховуючи наведене доводи позивача щодо відсутності у договорі сукупної вартості кредиту, а також ненадання йому в письмовій формі інформації про умови кредитування спростовуються дослідженими судом доказами.

Отже позивач був письмово проінформований про умови кредитування і з моменту підписання договору та додатків до нього, у тому числі Додатку №1, обізнаний щодо оплатності кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Додатками №1 та №2 до договору визначено розмір щомісячних платежів як за тілом кредиту, так і процентів.

Таким чином, позивач був проінформованим про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку із чим підстави для визнання його недійсним відсутні.

Щодо доводів позивача про незаконність умов договору щодо встановлення сплати комісій.

Додатком №1, який є невід`ємною частиною кредитного договору укладеного між сторонами у детальний розпис сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки включена сплата позичальником комісія за надання кредиту у розмірі 0.20% одноразово від суми кредиту, комісія за відкриття позичкового рахунку у розмірі 25грн., одноразово та комісія за розгляд пакету документів на отримання кредиту у розмірі 150грн., одноразово.

За положеннями частини 5 статті 11, частин 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України«Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо, всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини 8 статті 18 закону «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до пункту 3.6 вищезгаданих Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк учиняє на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, комісія за видачу надання кредиту у розмірі 0.20% одноразово від суми кредиту, комісія за відкриття позичкового рахунку у розмірі 25грн., одноразово та комісія за розгляд пакету документів на отримання кредиту у розмірі 150грн., одноразово є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме: за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним у силу 5 статті 11, частин 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України«Про захист прав споживачів».

Разом з тим, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем пропущено строк для захисту свого права відповідно відповідно до вимог статті 256 ЦК України, оскільки перебіг позовної давності за правилами частини 1 статті 261 ЦК України починається від дня , коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила. Враховуючи, що позивач достовірно знав не тільки про наявність оспорюваного договору, а також, в день укладення договору, 19 лютого 2008 року, сплатив в повному обсязі передбачені умовами вказаного договору комісії, що не заперечувалось сторонами, але за захистом свого права звернувся до суду лише 28 жовтня 2021 року і про застосування позовної давності заявлено відповідачем до ухвалення судового рішення, позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими з підстав зазначених вище, а тому задоволенню не підлягають.

Посилання суду першої інстанції про не застосування наслідків спливу позовної давності щодо всіх доводів позовної заяв, у тому числі і щодо доводів про недійсність договору з підстав включення до нього умов про сплату комісій за послуги, що супроводжують кредит, не призвело до ухвалення неправильного по суті рішення.

Суд з достатньою повнотою встановив обставини, що мають значення для справи та з дотриманням норм матеріального та процесуального права ухвалив законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів дійшла висновку, що з підстав визначених статтею 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення , а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 365, 367, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Таштанової Олени Георгіївни, подану від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст складання судового рішення 18 листопада 2022 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Г.В. Семиженко

І.В. Склярська