ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6279/22 Справа № 206/1679/22 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В.В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Самарського відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення майна з під арешту,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Самарського відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про скасування заходів забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у червні 2021 року йому стало відомо, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно вказано інформацію про обтяження належного йому на праві власності нерухомого майна у вигляді арешту нерухомого майна, на підставі постанови про арешт майна та заборони на його відчуження.

28.07.2021 року Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) на звернення ОСОБА_1 повідомив останньому, що у ході перевірки відомостей, які містяться в автоматичній системі виконавчих проваджень, станом на 28.07.2021 року виконавчі провадження за якими боржником виступає ОСОБА_1 або ОСОБА_2 на примусовому виконанні відсутні.

Окрім того, позивач зазначив, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2007-063 від 03 квітня 2007 року та договором поруки № 2007-063 від 03 квітня 2007 року скасовано.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2021 року скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2010 року шляхом скасування арешту, накладеного на все майно, що належить відповідачу ОСОБА_1 .

Соборним відділом ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ скасовано заходи забезпечення позову ухвалами № 2-13363/09 та 2-4509/10 від 2010 року, що видані Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про забезпечення позову від АТ «ПриватБанк».

З огляду на викладене позивач просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі постанови про арешт майна та заборону на його відчуження, які було вжито у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Самарського відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про скасування заходів забезпечення відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2010 по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, шляхом скасування арешту, накладеного на все майно, що належить відповідачу ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 20962,6 дол. США, а саме на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; інше нерухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації відповідача та грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача (а.с.а.с. 13,14).

Відповідно до листа Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 24797 від 28.07.2021 виконавчі провадження за якими боржником виступає ОСОБА_1 або ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 ) на примусовому виконанні відсутні.

Перевіркою Автоматичної системи виконавчих проваджень встановити за яким виконавчим провадженням накладено арешт не можливо, в зв`язку з тим, що ЄДРВП-АСВП ведеться з 2010-2011 року частково.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з аналізу ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна це заборона виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові, майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

У випадку звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) орган державної виконавчої служби не може бути належним відповідачем у такій справі.

Такі позовні вимоги можуть бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт.

Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що арешт на майно був накладений на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2010 з метою забезпечення позову.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2010 по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, шляхом скасування арешту, накладеного на все майно, що належить відповідачу ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 20962,6 дол. США, а саме на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; інше нерухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації відповідача та грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача (а.с.а.с. 13,14).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на норми, що регулюють зняття майна з -під арешту, однак в прохальній частині позивач просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі постанови про арешт майна та заборону на його відчуження, які були вжиті у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: