Провадження № 22-ц/824/8569/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Яворського М.А., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київького апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Універсал Банк» про розподіл спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що із 10 серпня 2003 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11 серпня 2018 року.

Вказувала, що в період шлюбу на ім`я відповідача за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01 квітня 2006 року за реєстровим № 1784 було придбано земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, що розташована на АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. З огляду на вказане 08 червня 2006 року відповідачем було отримано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯГ № 195909.Посилалася, що на цій ділянці знаходиться недобудований одноквартирний двоповерховий будинок, який було збудовано за спільні з відповідачем кошти. Розірвання шлюбу та відсутність згоди щодо поділу спільного майна і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Ураховуючи наведене, позивачка просила суд: поділити спільне сумісне майно подружжя між нею та ОСОБА_2 у рівних частинах; визнати за нею право власності на 1/2 частину всього сумісно нажитого майна за час шлюбу, а саме: 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0565 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, та недобудови одноквартирного двоповерхового будинку загальною площею 241,4 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 1/2 частину всього сумісно нажитого майна за час шлюбу, а саме: 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0565 га, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, та недобудови одноквартирного двоповерхового будинку загальною площею 241,4 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , Вирішити питання розподілу судових

- 2 -

витрат.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0565 га, кадастровий номер :01:052:0196, цільове призначення - будівництво і обслуговування жилого будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні вимог в частині розподілу будинку відмовлено з огляду на ненадання позивачкою доказів зведення будинку під час шлюбу, а також доказів про ступінь його готовності і відповідність проекту.

Не погоджуючись із рішенням, третя особа АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що позивачка достеменно знаючи про наявність судового рішення про стягнення боргу свідомо не залучила кредитора до участі у справі та не повідомила суд про наявність не виконаних грошових зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», оскільки позов подано за наявності невиконаного судового рішення по справі № 676/2672/15 про стягнення боргу солідарно з позивачки та відповідача у даній справі на користь АТ «Універсал Банк» про що було повідомлено суд в поясненнях щодо позову. Вказує, що ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом 11 грудня 2019 року, тобто після винесення приватним виконавцем 26 вересня 2019 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу відносно позивачки в зв`язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення, що на думку скаржника свідчить про намагання уникнення подружжя від виконання боргових зобов`язань за рахунок іпотечного майна. Обраний позивачкою спосіб захисту не є ефективним та не спрямований на відновлення її прав, оскільки остання залишається солідарним боржником перед кредитором АТ «Універсал Банк» згідно судового рішення про стягнення боргу. Вартість майна, яке поділене судом станом на 18 лютого 2019 року становить 863880 грн., що еквівалентно 31704,46 доларів США, згідно курсу НБУ - 27,479 за 1 долар США, в той час як розмір солідарного боргу становить 72397,85 доларів США, у відповідності до рішення суду від 12 квітня 2018 року. Отже вартості поділеного майна не достатньо в цілому для виконання судового рішення про стягнення боргу і поділ майна подружжя не призведе до жодного захисту прав позивача, а навпаки спричинить додаткові витрати для проведення двох оцінок спірного майна в рамках виконавчого провадження окремо відносно ОСОБА_3 , окремо відносно ОСОБА_1 . У випадку не проведення позивачкою державної реєстрації права власності у встановленому законом порядку на підставі оспорюваного судового рішення, виконавець змушений буде звертатись з поданням про надання дозволу на реалізацію спірного майна та спричинить необхідність проведення двох торгів з реалізації спірної земельної ділянки, що у свою чергу приведе до зменшення купівельного попиту та утруднення реалізації такого об`єкту. Як результат, поділ майна подружжя призведе за утруднення виконання судового рішення з метою уникнення від виконання грошових зобов`язань на користь кредитора АТ «Універсал Банк».

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її вимоги та поділив земельну ділянкук, а доводи апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року апеляційне

- 3 -

провадження за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року закрито на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, оскільки скаржник не приймав участі у справі і рішення не стосується його прав і обов`язків.

Постановою Верховного Суду від 22 червня 2022 року касаційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, оскільки АТ «Універсал Банк» був залучений до участі у справі судом першої інстанції, а тому його апеляційна скарга має розглядатися за загальними правилами.

Таким чином предметом перегляду є апеляційна скарга АТ «Універсал Банк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року.

Третя особа АТ «Універсал Банк» та його представник адвокат Івачковський В.В.належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказані ними у скарзі їх офіційні електронні адреси судовими повістками і повідомленнями про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Небелиця А.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Щодо відповідача ОСОБА_2 , то судова повістка повернулася із відміткою пошти, що особа за даною адресою не знаходиться, що у свою чергу відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи вимоги в частині розподілу ділянки, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, з урахуванням презумпції набуття майна за час шлюбу у спільну сумісну власність та того, що ця презумпція не була спростована належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами, спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін.

При цьому суд виходив з того, що перебування спірної земельної ділянки в іпотеці в АТ «Універсал Банк» не перешкоджає її поділу між сторонами, оскільки її поділ не порушує прав іпотекодержателя на підставі вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а відтак дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

- 4 -

Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презупцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності, допустимості та достовірності (ст.ст.77-79 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст.12,81 ЦПК України).Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони із 10 серпня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11 серпня 2018 року.

В період шлюбу сторонами на ім`я відповідача за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01 квітня 2006 року за реєстровим № 1784 було придбано земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, що розташована на АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

На підставі вказаного догвоору 08 червня 2006 року відповідачем було отримано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯГ № 195909.

08 травня 2008 року відділом містобудування і архітектури Києво-Святошинської РДА Київської області відповідачу погоджено проект житлового будинку на 3 кімнати, з житловою площею 47,4 кв.м., загальною площею 241,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 8/33-29 від 28 серпня 2008 року відповідачу надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку за індивідуальним проектом на 3 кімнати, з житловою площею 47,4 кв. м, загальною площею 241,4 кв. м на згаданій земельній ділянці.

Також, судом встановлено, що 30 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки на забезпечення виконання укладеного між ними кредитного договору, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,0565 га, цільовим використанням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Згідно наявної у ЄДРСР постанови Апеляційного суду Хмельницької області від 12 квітня 2018 року у справі № 676/672/15-ц апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено. Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 008-2008-2554 від 30 липня 2008 року в сумі 72397,85 доларів США, з них 61067,86 доларів США заборгованості по кредиту, 11057,47 доларів США заборгованості по процентах, 272,52 доларів США по підвищених процентах. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» по 3836,70 грн. понесених судових витрат з кожного.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, з огляду на те, що земельна ділянка розміром 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована на АДРЕСА_1 є спільною

- 5 -

сумісною власністю подружжя, суд вірно поділив її, визнавши за кожною із сторін право власності на половину цієї ділянки.

Також, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що перебування спірної земельної ділянки в іпотеці в АТ «Універсал Банк» не перешкоджає її поділу між сторонами, оскільки її поділ не порушує прав іпотекодержателя відповідно до положень ст.23 Закону України «Про іпотеку».

Такі висновки грунтуються на законі з наступних міркувань.

Іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом ( ст.1 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 23 вказаного Закону визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Отже, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.

Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку»не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Відповідно наявність іпотеки на спільне майно подружжя ніяким чином не перешкоджає його поділу. Така правова позиція Верховного Суду є усталеною міститься у цілому ряді постанов, в тому числі: від 08липня 2019року у справі №?522/17048/15-ц та від 03 червня 2020 рокуу справі №?201/6412/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка достеменно знаючи про наявність судового рішення у справі № 676/2672/15 про солідарне стягнення боргу з неї та відповідача на користь АТ «Універсал Банк» свідомо не залучила кредитора до участі у справініяким чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для розподілу між подружжям майна, що перебуває в іпотеці.

При цьому апеляційний суд враховує, що АТ «Універсал Банк» залучений судом першої інстанції до участі у справі, що свідчить про дотримання його прав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом 11 грудня 2019 року, тобто після винесення приватним виконавцем 26 вересня 2019 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу відносно позивачки в зв`язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення, що на думку скаржника свідчить про намагання уникнення подружжя від виконання боргових зобов`язань за рахунок іпотечного майна є надуманими та носять характер припущень. Будь-яких доказів з цього приводу на підтвердження таких доводів скаржником не надано.

Посилання у скарзі на те, що обраний позивачкою спосіб захисту не є ефективним та не спрямований на відновлення її прав, оскільки остання залишається солідарним боржником перед кредитором АТ «Універсал Банк» згідно судового рішення про стягнення

- 6 -

боргу недоречні та помилкові.

Відхиляючи дані доводи колегія суддів звертає увагу, що право на розподіл майна подружжя і отримання у власність відповідної частки гарантоване особі цивільним законодавством, зокрема Цивільним та Сімейним кодексами України, і відноситься до фундаментального права власності особи на майно, гарантованого в тому числі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства і яка не дозволяє втручатися у право власності інакше як на підставі закону.

Наявність іпотеки я вище вказувалося не є передбаченою законом підставою для відмови у розподілі майна подружжя, оскільки таке бкде становити непропорційне встручання у право власнсоті.

Доводи апеляційної скарги про те, що:

- вартість ділянки станом на 18 лютого 2019 року становить 863880 грн., що еквівалентно 31704,46 доларів США, згідно курсу НБУ - 27,479 за 1 долар США, в той час як розмір солідарного боргу становить 72397,85 доларів США, у відповідності до рішення суду від 12 квітня 2018 року, чого не достатньо в цілому для виконання судового рішення про стягнення боргу;

- поділ майна подружжя не призведе до жодного захисту прав позивача, а навпаки спричинить додаткові витрати для проведення двох оцінок спірного майна в рамках виконавчого провадження окремо відносно ОСОБА_3 , окремо відносно ОСОБА_1

- у випадку не проведення позивачкою державної реєстрації права власності у встановленому законом порядку на підставі оспорюваного судового рішення, виконавець змушений буде звертатись з поданням про надання дозволу на реалізацію спірного майна та спричинить необхідність проведення двох торгів з реалізації спірної земельної ділянки, що у свою чергу приведе до зменшення купівельного попиту та утруднення реалізації такого об`єкту;

- як результат, поділ майна подружжя призведе за утруднення виконання судового рішення з метою уникнення від виконання грошових зобов`язань на користь кредитора АТ «Універсал Банк» -

стосуються виконання судового рішення від 12 квітня 2018 року у справі № 676/672/15-ц, носять характер припущень і ніяким чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для розподілу між подружжям майна, що перебуває в іпотеці.

Таке кореспондується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08 липня 2019 року у справі №?522/17048/15-ц, де Верховний Суд ззаначив, що перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені ч.2 ст.23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Доводи касаційної скарги про те, що оскаржуваними рішеннями порушено права АТ «Дельта Банк» є безпідставними, оскільки після визнання за одним із подружжя права власності на 1/2 частини спірної квартири іпотека не припинилася, позивачка набула статусу іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. Таким чином, рішення судів попередніх інстанцій не порушують прав заявника, а отже, касаційна скарга АТ «Дельта Банк» є необґрунтованою.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоовлення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині

- 7 -

оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційій скарзі і відзиві, зогляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: