Справа № 502/861/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балан М. В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул. Г.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович,

приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслав Вікторович

про

визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В :

До Кілійського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслав Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 грудня 2021 року на її мобільний телефон надійшло повідомлення з мобільного додатку Приват24, що на рахунки відкриті у ПАТ КБ «Приватбанк» виконавча служба наклала арешт. Далі, за допомогою Єдиного порталу державних послуг Дія, вона дізналась про відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження ВП №67873193 від 13.12.2021 року.

Позивач дізналась, що 22 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. було видано виконавчий напис, за реєстрованим №11189, згідно якого запропоновано звернути з неї стягнення, яка є Боржником за Договором №3581429 від 29.01.2021 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», ідентифікаційний код юридичної особи 41078230, правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором факторингу №18/10/2021 від 18.10.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ідентифікаційний код юридичної особи 40966896, місцезнаходження 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, прим.2, далі іменоване як - Стягувач заборгованості за Договором №3581429 від 29.01.2021 року. Строк платежу за вказаним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 17.10.2021 року по 10.11.2021 рік. Сума заборгованості становить 34562,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 12000,00 грн. (дванадцять тисяч грн. 00 копійок), прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 22562,00 грн. (двадцять дві тисячі п`ятсот шістдесят дві гривні 00 копійок). За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату зі стягувача в розмірі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 копійок). Загальна сума, яка підлягає стягненню з позивачки становить 35362,00 грн. (тридцять п`ять тисяч триста шістдесят дві гривні 00 коп.).

Під час примусового виконання виконавчого напису з позивача було стягнуто 28461,58 грн..

Вважає, що виконавчий напис № 11189 від 22.11.2021 оформлений з грубим порушенням закону, а саме, такий вчинено з порушеннями ст. 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зазначена у виконавчому написі сума грошових вимог не є безспірною.

Відтак, позивач вважає наявними підстави для визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно стягнуті за цим виконавчим написом кошти підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України із стягненням з відповідача на її користь судових витрат за сплату судового збору.

На підставі викладене, позивач просить суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №11189, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем 22 листопада 2021 року про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ідентифікаційний код юридичної особи 40966896, заборгованості в розмірі 35362,00 грн. (тридцять п`ять тисяч триста шістдесят дві гривні 00 коп.).

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ідентифікаційний код юридичної особи 40966896 на користь позивачки безпідставно отримані кошти у розмірі 28 461, 58 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят одна гривня 58 кой.) та судові витрати.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 15.06.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 15.06.2022 року задоволено клопотання позивача та витребувано від відповідача та третіх сторін наступні докази:

1)від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 ) :

- належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 11189 від 22.11.2021 року;

2) від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича ( 65039, Одеська область, м. Одеса, пр-т. Гагаріна, № 12-а, оф. 304):

- належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 67873193;

- відомості (розрахунок) щодо стягнутих з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" коштів під час здійснення виконавчих дій.

3) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (03045, Київська область, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, № 27, прим. 2, ) належним чином завірені копії документів, які були надані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Золотих Олександру Олександровичу, для вчинення виконавчого напису № 11189 від 22.11.2021 року.

На виконання згаданої ухвали суду від 15.06.2022 року від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича надійшли відповідні докази.

Інші учасники справи ухвалу суду від 15.06.2022 року не виконали, відзив відповідачем не надано (відповідачем позовні матеріали та ухвала про відкриття провадження отримані 07.07.2022), відтак суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи з винесенням відповідного рішення, що відповідає правилам ст. 279 ЦПК України, без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

З Кредитного договору № 3581429 від 29.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , надано кредит у розмірі 12 000 грн. (дванадцять тисяч гривень); термін кредитування 14 днів (з можливістю пролонгації, але не більше ніж на 90 днів (п. 4.3.1. Договору); процентна ставка за користування кредитом 1,90 відсотка (693,5 річних) в день (стандартна процентна ставка), /а.с. 14-17/.

Згідно графіку платежів за згаданим Договором (Додаток №1 до Договору від 29.01.2021), дата повернення кредиту та процентів 12.02.2021; сума кредиту 12000,00 грн.; нараховані проценти 2713,20 грн.; разом до оплати 14713,20 грн., /а.с. 18/.

З копії виконавчого напису №11189 від 22.11.2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., встановлено, що правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за Договором факторингу №18/10/2021 від 18.10.2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», відповідно заборгованості за Договором №3581429 від 29.01.2021 року. Також, запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як боржника за Кредитним договором від 29.01.2021 року № 3581429; строк платежу за зазначеним Кредитним договором настав; боржником допущено прострочено платежів; стягнення заборгованості проводиться за період з 17.10.2021 року по 10.11.2021 рік. Сума заборгованості становить 34562,00 грн. (тридцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят дві гривні 00 коп.), з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 12000,00 грн. (дванадцять тисяч грн. 00 копійок), прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 22562,00 грн. (двадцять дві тисячі п`ятсот шістдесят дві гривні 00 копійок). За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача в розмірі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 копійок). Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника на користь Стягувача становить 35362,00 грн. (тридцять п`ять тисяч триста шістдесят дві гривні 00 коп.), /а.с. 13/.

Розрахунку наведеної нотаріусом в оскаржуваному виконавчому написі заборгованості матеріали справи не містять.

13.12.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеславом Вікторовичем, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№67873193, про примусове виконання виконавчого напису, про стягнення з мене, ОСОБА_1 , на користь TOB «Українські фінансові операції», заборгованості в розмірі 35362,00 грн. (тридцять п`ять тисяч триста шістдесят дві гривні 00 коп.), /а.с.12/.

Також, на підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеславом Вікторовичем, в рамках виконавчого провадження ВП№67873193 було винесено постанови: від 13.12.2021 року про стягнення з боржника основної винагороди; від 13.12.2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; від 14.12.2021 року про арешт коштів боржника; від 15.12.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Підставою для відкриття виконавчого провадження стала заява TOB «Українські фінансові операції» про примусове виконання рішення від 29.11.2021 року, виконавчий напис №11189 від 22.11.2021 року та кредитний договір № 3581429 від 29.01.2021 року.

Під час здійснення виконавчого провадження ВП№67873193 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису з позивача ОСОБА_1 було стягнуто за місцем роботи частину заробітку в такому розмірі: перший місяць 2022 року 2769,04 грн., другий місяць 2022 3049,98 грн., третій місяць 2022 5559,05 грн., що підтверджено довідкою головного бухгалтера виконавчого комітету Кілійської міської ради, та 23.12.2021 року 16486,52 грн. та 596,99 грн. списання з карткових рахунків позивача, що підтверджується виписками по картковим рахункам, наданих відділенням АТ КБ «Приват Банк», загальний розмір коштів, що стягнуто з позивача, становить 28 461,58 грн., /а.с. 19-21/.

Будь-яких доказів на спростування вимог, доводів позивача та поданих нею доказів відповідачем суду не подавалося.

Учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункти 2, 4 частини другої статті 43 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених законом підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з такого.

За загальними положеннями, визначеним статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в України, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 названого Закону), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (з подальшими змінами, далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією згідно з пунктом 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»); вчинення виконавчого напису нотаріусами регламентовано нормами глави 14 розділу ІІІ названого Закону, а також глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 названого Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, а саме: нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні норми щодо умов вчинення виконавчих написів встановлено пунктом 1.3 Порядку вчинення нотаріальних дій.

Отже, нотаріус вчиняє виконавчі написи за наявності таких двох умов одночасно:

1) за умови, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до норм пунктів 3.2, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (зі змінами). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у згаданому Переліку документів.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду; право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу наведених норм Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в постанові від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц зробила висновок про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (зі змінами). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з цим Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із зазначеним вище Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, аналізуючи згаданий Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 та внесені до цього Переліку зміни, звернула також увагу на те, що названий Перелік було доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно з яким кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, було віднесено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 названу вище постанову Кабінету Міністрів України № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення згаданого вище Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. залишена без змін.

З огляду на це Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України № 662 визнано незаконною і нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тому у разі вчинення виконавчого напису після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 на кредитному договорі, який не був посвідчений нотаріально, наявні підстави для визнання цього виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на наведене, суд, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходить з того, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено оскаржуваний позивачем виконавчий напис № 11189 про звернення стягнення з останньої як боржника за Кредитним договором від 21.09.2021 № 3581429, що не був посвідчений нотаріально, а відтак, на той час, коли відповідний розділ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 був вже не чинним.

За таких встановлених судом обставин суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису №11189 від 22.11.2021 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням названим нотаріусом наведених вище умов вчинення виконавчого напису.

Крім того, стосовно встановлення безспірності вимог у спірних правовідносинах суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц, про те, що суд, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із зазначеним вище Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду також у постановах від 27.03.2019 р. у справі № 137/1666/16-ц, від 02.07.2019 р. у справі № 916/3006/17.

В оскаржуваному виконавчому написі зазначено, що строк платежу за договором №3581429 настав, сума заборгованості розрахована за період з 17.10.2021 року по 10.11.2021 рік, зокрема нараховані проценти в розмірі 22562,00 грн., що не відповідає умовам договору №3581429, зокрема п. 1.4., п.4.3.1., та дає суду підстави уважати, що проценти нараховані після строку кредитування, що у свою чергу є безпідставним, оскільки проценти за користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦК України, що підтверджується висновками Великої палати ВС (пункти 48-55 постанови від 28.03.2018 № 444/9519/12).

У вказаній постанові від 28.03.2018 Велика Палата ВС роз`яснила, що відповідно до ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позивачем вимоги про визнання оскаржувального напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими.

У зв`язку з цим підлягає вирішенню питання за вимогами позивача про повернення безпідставно стягнутих з неї коштів.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глави 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Верховний Суд за результатами аналізу положень статті 1212 ЦК України дійшов до висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Наведені висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 р. у справі № 910/1531/18, від 29.05.2019 р. у справі № 757/42443/15-ц, від 28.01.2020 р. у справі № 910/16664/18, від 08.09.2021 р. у справах № 201/6498/20, № 206/2212/18 тощо.

Отже, встановивши, що під час виконавчого провадження № 67873193 з примусового виконання оскаржувального виконавчого напису, за період з дня відкриття виконавчого провадження постановою приватного виконавця Качурка В.В. від 13.12.2021 року до 31.03.2022 року з позивача було стягнуто за місцем її роботи та наявних у неї карткових рахунків у Приват Банку грошові кошти в розмірі 28461,58 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача відповідно до статті 1212 ЦК України, підлягають стягненню кошти в розмірі 28461,58 грн, як безпідставно набуті.

Таким чином, враховуючи усе наведене, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, що не спростовані відповідачем, а відтак дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову повністю.

Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслав Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №11189, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем 22 листопада 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ідентифікаційний код юридичної особи 40966896, заборгованості в розмірі 35362,00 грн. (тридцять п`ять тисяч триста шістдесят дві гривні 00 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ідентифікаційний код юридичної особи 40966896, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , безпідставно отримані кошти у розмірі 28461,58 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят одна гривня 58 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», ідентифікаційний код юридичної особи 40966896, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , сплачений судовий збір в розмірі 1984, 00 грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан