Ухвала

14 січня 2022 року

м. Київ

справа № 306/147/21

провадження № 61-537ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Кредитної спілки «Міст» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року у справі за позовом Кредитної спілки «Міст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Кредитна спілка «Міст» (далі - КС «Міст») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначала, що 21 жовтня 2010 року між сторонами укладено договір № 211010 про реструктуризацію боргу за договором про реструктуризацію боргу про надання кредиту № 040508. Реструктуризація проведена на суму 26 000,00 грн строком на 84 місяці (з 21 жовтня 2010 року по 21 жовтня 2017 року).

За змістом пункту 3.6 указаного договору позичальник зобов`язався сплачувати кредитору відсотки за користування коштами у розмірі 4% від залишкової суми тіла боргу. Договором встановлений строк його дії - 84 місяці, отже позичальник згідно зі статтею 255 ЦК України мав виконати умови договору до 21 жовтня 2017 року. Відсотки за користування коштами нараховувалися лише в межах погодженого сторонами строку дії договору реструктуризації станом на 21 жовтня 2017 року.

Станом на 21 жовтня 2017 року заборгованість відповідача перед заявником становить 113 360,00 грн, із яких: 26 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 87 360,00 грн - нараховані та несплачені відсотки в межах строку дії договору.

Ураховуючи вищевикладене, заявник просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 113 360,00 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року, у задоволенні позову КС «Міст» відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивач пропустив строк позовної давності, а тому, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позову КС «Міст».

04 січня 2022 року КС «Міст» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 113 360,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер і предмет позову у цій справі.

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить посилання на передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кредитної спілки «Міст» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року у справі за позовом Кредитної спілки «Міст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний