Справа № 750/3449/22
Провадження № 2/750/1025/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Требух Н.В.

з секретарем судового засідання Галета Ю.В.

розглянувши у судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача

за участі позивача, його представника ОСОБА_2 , представника відповідача Рожко С.М. ,-

в с т а н о в и в:

В липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» в якому просив суд:

- визнати незаконними дії банку щодо затримки розподілу сплачених ОСОБА_1 щомісячних платежів;

- визнати положення щодо загальновідомого способу розрахунку суми відсотків «Відсотки розраховуються на фактичних залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи із фактичної кількості днів у місяці і 360 днів у році» в пункті 2.5 Договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 року №CNGLGI недійсним;

- визнати незаконними дії банку щодо збільшення в односторонньому порядку з 03.08.2008 року відсоткової ставки за Договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 року №CNGLGI та зобов`язати банк скасувати збільшення відсоткової ставик з 03.08.2008 року з 15% до 25,08% на рік;

- визнати розмір заборгованості ОСОБА_1 за Договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 року станом на 06.08.2008 року у загальній сумі 99538,36 грн., який складався із заборгованості по тілу кредиту у сумі 99456,84 грн. та заборгованості по відсоткам за користування фактичним залишком кредиту в сумі 81,52 грн;

- зобов`язати банк провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 року з відсотковою ставкою у розмірі 15% на рік без затримки розподілу сплачених платежів, без використання способу нарахування процентів «факт/360» та без підвищення відсоткової ставки у вихідний день 03.08.2008 року з 15% до 25,08% на рік;

- спростувати чинність Заяви про конвертацію залишку кредиту за Договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 року, підписану 30.07.2008 ОСОБА_1 під тривалим тиском, підроблену банком та не подану в рамках Договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 року;

- зобов`язати банк надати ОСОБА_1 належним чином посвідчений виправлений (новий) розрахунок його заборгованості по Договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 року та повернути ОСОБА_1 оригінал підписаної ним підробленої Заяви від 30.07.2008 про конвертацію залишку кредиту за Договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 року.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує порушеннями норм діючого законодавства про кредитування, про захист прав споживачів, цивільного законодавства з боку АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 28.07.2022 року відкрито провадження у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти позову заперечує в повному обсязі, а також просить суд застосувати строку позовної давності.

В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали і просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити.

Судом досліджені матеріали цивільної справи №751/4015/15 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Згідно ст..3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст..4 ЦПК України)

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Між ЗАТ КБ "Приват Банк" ( правонаступником якого є ПАТ КБ "Приват банк") та ОСОБА_1 був укладений Договір про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 року.

Відповідно до умов договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 101000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 101000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені даним договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Кредит надавався строком погашення не пізніше 03.04.2018 на: поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В зв`язку з невиконанням умов Договору 14.04.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та уточнивши позовні вимоги в ході розгляду справи просив стягнути солідарно заборгованість за договором про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 та додатковою угодою до нього від 06.08.2008 № CNGLGI станом на 31.03.2016 в розмірі 15898,46 доларів США та 60066,01 грн.Ухвалою від 17.03.2016 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним в якому просив визнати недійсними пунктів 8.8, 8.9 та пункту 2.4 договору про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 року укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в частині визначення загальновідомої формули розрахунку місячного ануїтетного платежу і розміру ануїтетного платежу; визнати недійсними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення відсоткової ставки за договором про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 року за власним бажанням банку з 03.08.2008 року; визнати неукладеною Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 року, укладену 06 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Зустрічний позов відповідач мотивуватим, що важає незаконним внесення в умови договору про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 п. 8.8., 8.9. які стосуються зміни відсоткової ставки за користування кредитом банком в односторонньому порядку, оскільки вони порушують вимоги ст. ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також вважає незаконною зміну відсоткової ставки за договором про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 в період з 03.08.2008 по 08.08.2008 з 15% до 25.08 % в односторонньому порядку. Відповідач вважає, що в п. 2.4. договору про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 визначений банком щомісячний ануїтетний платіж в розмірі 1642,39 грн. не відповідає розміру визначеному за загальновідомою формулою розрахунку місячних ануїтетних платежів, що міститься в уніфікованому проекті договорів Державної іпотечної установи України, який повинен становити 1629, 48 грн. Щодо вимог про визнання неукладеною Додаткової угоди від 06.08.2008 до договору про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 року відповідач в зустрічному позові посилається на те, що банк змусив його підписати вказану додаткову угоду під тиском та зобов`язувався надати кредит у розмірі 21490,24 дол. США, проте вказані кошти не надав. Отже відповідно до приписів ст.ст. 640, 1046 ЦК України додаткова угода є не укладеною.(справа №751/4015/15).

Справа №751/4015/15 неодноразово перебувала на розгляді суду.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.05.2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанка» заборгованість за договором про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 та додатковою угодою до нього від 06.08.2008 № CNGLGI станом на 31.03.2016 в розмірі 15898 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) доларів США 46 центів та 60066 (шістдесят тисяч шістдесят шість) грн. 01 коп. з яких: 12886 (дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) доларів США 81 (вісімдесят один) цент - заборгованість за кредитом, 2546 (дві тисячі п`ятсот сорок шість) доларів США 62 (шістдесят два) центи - заборгованість за процентами за користування кредитом, 465 (чотириста шістдесят п`ять) долари 03 центи - заборгованість по винагороді за користування кредитом, 37 118 (тридцять сім тисяч сто вісімнадцять) грн. 74 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання, 250 (двісті п`ятдесят) грн. - штраф (фіксована частина), 22697 (двадцять дві тисячі шістсот дев`яносто сім) грн. 27 коп. - штраф (процентна складова) .В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.04.2020 року рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 травня 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку: 465 доларів 03 центів - заборгованості по винагороді за користування кредитом, 37 118 грн. 74 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання, відмовивши у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' у вказаній частині. Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 травня 2016 року змінено в частині визначення загального розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" за договором про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року та додатковою угодою до нього від 06.08.2008 року №CNGLGI станом на 31.03.2016 року, зменшено загальний розмір вказаної заборгованості з 15 898 доларів США 46 центів до 15 433 (п`ятнадцяти тисяч чотириста тридцяти трьох) доларів США 43 центів та з 60 066 грн. 01 коп. до 22 947 (двадцяти двох тисяч дев`ятсот сорока семи) грн. 27 коп.Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 травня 2016 року змінено в частині розподілу судових витрат між сторонами шляхом їх зменшення, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви по 1 069 (одній тисячі шістдесят дев`ять) грн. 36 коп. з кожного. В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 травня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 21.07.2021 року рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23 травня 2016 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами змінено, зменшено їх розмір з 2 546,62 доларів США до 1 235,43 доларів США.Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23 травня 2016 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінено.Стягнуто на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір: з ОСОБА_1 553,59 грн, з ОСОБА_4 1 268,56 грн, з ОСОБА_5 1 975,97 грн.В іншій частині рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23 травня 2016 року у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року залишено без змін.

Судами при розгляді справи №751/4015/15 було встановлено, що 03 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого останньому було надано кредит у сумі 101 000,00 грн зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення не пізніше 03 квітня 2018 року. Пунктом 2. 4 договору визначено, що ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати щомісячно до 3 числа кожного місяця погашення кредиту та сплачувати проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 1 642,39 грн зі сплатою останнього платежу не пізніше 03 квітня 2018 року. Кредит надався на поліпшення якості квартири. Цим договором також передбачено обов`язок ОСОБА_1 у разі порушення кредитних зобов`язань сплатити банку проценти за користування кредитом у подвійному розмірі, штраф у межах 10 % від суми невиконаного зобов`язання та пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. Упункті 8.9 договору визначена можливість встановлення банком нового розміру процентної ставки за користування кредитом.

Згідно з пунктом 8.8 договору про іпотечний кредит у випадку якщо права кредитора за цим договором не будуть відступлені на користь будь-якої третьої особи, кредитор має право змінити розмір процентної ставки до розміру звичайної процентної ставки, що встановлена у кредитора для таких видів кредитів. При цьому застосовуються механізми зміни, що вказані в наступному пункті.За змістом пункту 8.9 договору про іпотечний кредит сторони домовилися, що за умовами цього договору кредитор може змінити розмір процентної ставки за користування кредитом у сторону збільшення, зокрема, у разі здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та (або) кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці Національного банку України (далі - НБУ); підвищення ставки за кредитами кредиторів України у відповідній валюті (за статистикою НБУ); підвищення ставки більш ніж на три відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Листом від 26 червня 2008 року № 20.1.3.2/6-7323 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_1 про збільшення процентної ставки до 2,09 % у місяць.

30 липня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про зміну валюти кредитування за договором про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року та просив залишок заборгованості за договором у розмірі 99 714,71 грн конвертувати у валюту - долари США по курсу процесингу на дату укладення додаткової угоди до договору.На виконання зазначеної заяви банк надав згоду на конвертацію валюти, що підтверджується копією службової записки від 07 серпня 2008 року № Э.CN.0.0.0.0/1-12112.

06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року, згідно з якою договір про іпотечний кредит викладено в новій редакції, зокрема пунктом 8.1 передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 03 квітня 2008 року по 03 квітня 2018 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 21 490,24 доларів США, зі сплатою 1,17 % за користування кредитом на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення моніторингу. Відповідно до цього договору ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати до 3 числа кожного місяця погашення кредиту та сплачувати проценти ануїтетними платежами в сумі 382 долари 20 центів США зі сплатою останнього платежу не пізніше 03 квітня 2018 року в сумі 262 долари 18 центів США. Вказаним договором також передбачено обов`язок ОСОБА_1 у разі прострочення кредитних зобов`язань більш ніж на 30 днів сплатити ПАТ КБ «ПриватБанк» штраф у розмірі 250,00 грн + 5% від суми позову. Сторони в договорі погодили, що станом на 06 серпня 2008 року залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року складає 99 714,71 грн, що еквівалентно 21 490,24 доларів США.

06 серпня 2008 року ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву № 1 про продаж іноземної валюти, в якій доручив банку продати за українські гривні 21 490,24 доларів США та кошти в сумі 99 714,71 грн перерахувати на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року № CNGLGI .Згідно з виписками по рахунку ОСОБА_1 за період із 03 квітня 2008 року по 03 жовтня 2014 року та платіжними дорученнями, подана ОСОБА_1 заява була виконана: 21 490,24 доларів США конвертовано у 99 714,71 грн, які в свою чергу перераховано на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 .

Тобто 08 серпня 2008 року було повністю погашено заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № CNGLGI в сумі 99 714,71 грн та договірні зобов`язання продовжилися за додатковою угодою до договору про іпотечний кредит, за якою кредит визначено в розмірі 21 490,24 доларів США.

Згідно з розрахунками ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору перед банком у ОСОБА_1 станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість: за кредитом - 12 886,81 доларів США, за процентами - 2 546,62 доларів США, заборгованість з винагороди у сумі 465,03 доларів США, по пені - 1 415,77 доларів США, штраф (фіксована частина) - 9,53 доларів США, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 865,71 доларів США.

Розглядаючи справу Верховний суд зазначив, що згідно з приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Нерозуміння природи договору, складність розрахунку, не звільняє сторони від обов`язку його виконання.

Підписавши кредитний договір та додаткові угоди до нього, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої, четвертої, п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно з частинами другою, п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Оспорюваний договір про іпотечний кредит підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови. Банк надав ОСОБА_1 документи, які передували укладенню іпотечного договору, втому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. У додатках до договору споживчого кредиту, які підписані ОСОБА_1 , міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Верховний суд зазначив, що встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що додаткова угода від 06 серпня 2008 року, укладена між банком та позичальником, відповідно до якої договір про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року викладений у новій редакції, не є окремим договором про надання кредиту в розмірі 21 490,24 доларів США, а є продовженням кредитних правовідносин. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка згідно з наданим банком розрахунком станом на 31 березня 2016 року становить 15 898,46 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 12 886,81 доларів США; 2 546,62 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 465,03 доларів США - винагорода за користування кредитом; 37 118,74 грн - пеня; 250,00 - штраф (фіксована частина); 22 697,27 грн - штраф (процентна складова).

Крім того, за положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 частини першої статті 1 наведеного Закону у вказаній редакції).

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Враховуючи викладене, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність стягнення з відповідачів на користь банку в солідарному порядку заборгованості за кредитом, проте перевіряючи законність і обґрунтованість судових рішень в частині визначення розміру заборгованості касаційним судом виявлено неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права щодо вирішення позовних вимог про стягнення процентів.

Звертаючись із цим позовом, банк просив стягнути солідарно з боржника і поручителя заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 року та додатковою угодою до нього від 06 серпня 2008 року, нараховану банком з 06 серпня 2008 року по 31 березня 2016 року, у загальному розмірі 2 546,62 доларів США. Стягуючи заборгованість за процентами за користування кредитом за період із 06 серпня 2008 року по 31 березня 2016 року суди не звернули уваги на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

18 березня 2015 року відповідачам було направлена вимога, в якій банк у разі непогашення в термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення простроченої заборгованості, на підставі статті 1050 ЦК України, умов кредитного договору від 06 серпня 2008 року та договору поруки просив повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції. Таким чином, термін повернення кредиту є таким, що настав 18 квітня 2015 року відповідно до пункту 5.2.4 договору. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 18 квітня 2015 року позивач не міг нараховувати такі проценти.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, суди визнали обґрунтованим наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, який включав період після закінчення строку кредитування, у зв`язку з цим помилково стягнули нараховану заборгованість за кредитним договором, неправильно застосувавши норми матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень в частині стягнення відсотків за період із 15 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року, та як наслідок, зміни судових рішень в частині стягнення загальної суми заборгованості за кредитом шляхом зменшення її розміру.

Що стосується вирішення зустрічного позову, то Верховний Суд зазначив, що ухвалюючи рішення про відмову в його задоволенні, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, встановивши всі фактичні обставини, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів щодо зміни банком в односторонньому порядку погодженої сторонами формули щомісячного ануїтетного платежу для розрахунку платежів на погашення заборгованості за кредитним договором, а також доказів невідповідності такої формули, як способу визначення платежу, вимогам закону чи іншого нормативно-правового акту. Також не встановлено судами підстав для визнання недійсними дій банку щодо підвищення відсоткової ставки за іпотечним договором у період з 03 серпня 2008 року, оскільки під час судового розгляду цієї справи було з`ясовано, що банківська операція з нарахування процентів за ставкою 25,08 % річних в сумі 138,65 грн за період з 03 серпня 2008 року до 08 серпня 2008 року (5 днів) була сторнована (відмінена), що підтверджується меморіальним ордером від 08 серпня 2008 року № 000G, а тому ці доводи заявника у касаційній скарзі є необґрунтованими.

Отже, судами вже було досліджено та надано правову оцінку діям банку щодо нарахування сум заборгованості, її розміру, розподілу сплачених сум, порядку розрахунку відсотків.

Що стосується вимоги про спростування чинності Заяви про конвертацію залишку кредиту за Договором про іпотечний кредит від 03.04.2008 року, написану позивачем 30 липня 2008 року, то такий спосіб захисту чинним законодавством не передбачено. Факт підробки вказаної заяви позивачем в суді не доведено. Крім того, суд зазначає, що вказана Заява була реалізована 06.08.2008 року у Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року, згідно з якою договір про іпотечний кредит викладено в новій редакції.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статями 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (місто Київ вулиця Грушевського1д )

Повне рішення виготовлено 02.10.2022.

Суддя Н.В.Требух