Справа № 573/1193/21
Номер провадження 2/541/116/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 жовтня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Грищук Д.В.,

представника відповідача адвоката Сахно Є.О.

представника третьої особи Демченко О.В.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумської області,-

в с т а н о в и в :

16 липня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Білопільського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 19.07.2021 року роз`єднано відповідні позовні вимоги. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 23.07.2021 року позов про позбавлення батьківських прав направлено за підсудністю до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Відповідний позов вмотивовано тим, що сторони являються батьками двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментам, не бере участі у їх вихованні, не цікавиться їхніми справами, життям станом здоров`я. Позивачка стверджує, що діти знаходяться на її повному утриманні. Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи вищенаведене позивачка вбачала підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.09.2021 року прийнято до провадження даний позов за правилами загального позовного провадження.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечив. Зазначив, що після розлучення з позивачкою, вона разом з дітьми переїхала до Сумської області. Заборгованість по аліментам є наслідком того, що виконавчий документ, був пред`явлений лише через 6 років після винесення відповідного судового рішення. Позивачка створює перешкоди у спілкуванні з дітьми, обмежуючи можливість дистанційної комунікації. Вказане дійсно вплинуло на кількість часу, проведеного з дітьми. Наразі відповідач має іншу сім`ю, працював у Польщі. В цей період, за дорученням відповідача його нинішня дружина, ОСОБА_5 , здійснювала грошові перекази на картковий рахунок позивачки ОСОБА_1 . Через запровадження обмежувальних заходів у зв`язку з карантином, відповідач мав фінансові проблеми так як не міг працювати за кордоном. Окрім того, відповідач має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим перебуває на обліку в Миргородській ЛІЛ. Від виконання батьківських обов`язків не ухилявся. Вважає, що позовні вимоги суперечать найкращим інтересам дитини, а тому прохає у їх задоволенні відмовити.

Сторона позивача правом на подання відповіді на відзив на скористалася.

Позивачка та її представник, адвокат Грищук Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Сахно Є.О. в задоволенні позовних вимог прохав відмовити.

Представник третьої особи, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.13).

Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Після розірвання шлюбу, позивачка разом з дітьми змінила свої місце проживання, та наразі проживає в кв. АДРЕСА_1 (а.с.19).

В провадженні Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадженні № 63371960, в рамках якого, станом на квітень 2021 року значиться заборгованість у розмірі 20 605,46 грн.

Сторонами визнається, що відповідач з дітьми не зустрічався починаючи з 2019 року.

Вказані обставини слугували підставою для складення Органом опіки та піклування Миколаївської селищної ради висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21-22).

В ході судового засідання судом з`ясовано думку неповнолітнього ОСОБА_3 з приводу вирішення спору, який бажав, щоб батька було позбавлено батьківських прав.

Відповідач заперечує проти задоволення позову.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 наразі має нову сім`ю та являється батьком малолітньої дитини (а.с.66).

Окрім того, відповідач має проблеми зі здоров`ям та перебуває на обліку у лікаря онколога у Миргородській ЛІЛ Миргородської міської ради (а.с.67).

Стороною відповідача подано докази сплати заборгованості з аліментів, яка існувала на момент квітня 2021 року.

Так, згідно дублікатів квитанцій, відповідачем 12.05.2021 року сплачено 1200 грн, 06.04.2021- 1200 грн, 07.07.2021 року 11200 грн, 08.06.2021 року 1200 грн, 07.09.2021 року 1200 грн., 09.08.2021 року 10100 грн., 05.11.2021 року 1200 грн, 08.10.2021 року 1200 грн., 05.11.2021 року -1200 грн (а.с.69-71).

Наразі, відповідач, з 12 грудня 2021 року (а.с.140) постійно перебуває в Республіці Польща.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка на підставі положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, під час вирішення питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, в якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. У статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 08 червня 2022 року, за наслідками касаційного перегляду судових рішень у цивільній справі № 362/4847/20.

В контексті обставин справи, варто зауважити на наступному.

Так, заявлені стороною позивача доводи не свідчать про необхідність застосування до відповідача крайнього заходу впливу, яким є позбавлення особи батьківських прав.

Зокрема, доводи сторони позивача, які були висловлені в ході судового засідання, про недостатність розміру сплачених аліментів, для забезпечення потреб дитини, не свідчить про неналежне виконання батьком його обов`язків. Вказане, лише породжує у позивача право ініціювати перегляд розміру призначених судом аліментів.

Доводи сторони позивача, про незацікавленість батька долею своїх дітей не ґрунтується на фактичних обставинах.

Сторонами визнається, що підтверджено і свідками допитаними в судовому засіданні, що до початку коронавірусної пандемії, відповідач приймав активну участь у вихованні, розвитку та оздоровлені дітей, зокрема діти тимчасово проживали з батьком в його помешканні в м. Миргород, неодноразово спільно з новою сім`єю батька разом їздили на відпочинок.

В той же час, загальновідомою обставиною є те, що 11.03.2020 року Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) оголосила пандемію коронавірусу в світі.

Внаслідок цього в Україні були запровадженні легітимні обмеження, зокрема і в свободі громадян вільного пересування.

Сторони проживають окремо, та в різних областях України на значній відстані.

Окрім того, в період часу, в який на думку позивача, відповідач неналежно здійснював свої батьківські обов`язки, відбулися ряд подій, зокрема і тимчасова окупація населеного пункту, де проживає позивачка разом з дітьми, спричинена широкомасштабною військовою агресією Російської Федерації, що також є загальновідомою обставиною.

На переконання суду, відповідні обставини мають суттєве значення, та об`єктивно унеможливлюють виконання відповідачем його батьківських обов`язків за місцем проживання дітей.

Окрім того, саме у вказаний період, у відповідача, були виявленні проблеми зі здоров`ям, в результаті чого він перебуває на обліку у лікаря онколога та проходив лабораторні дослідження.

В той же час, відповідач, незважаючи на перебування за кордоном, продовжує надавати кошти на утримання дітей, у розмірі визначеному судовим рішенням.

Окрім того, відповідач наголошує, що зменшення часу спілкування з дітьми, насамперед зумовлено створенням перешкод у такому спілкуванні зі сторони позивачки, що також підтверджено показами свідка ОСОБА_6 , дідуся дітей.

Судом також враховується процесуальна поведінка батька як під час засідання органу опіки піклування, на якому вирішувалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав (на яке він особисто з`явився та заперечував з цього приводу), а також поведінка батька під час розгляду вказаної справи ( який в заяві по суті заперечував з приводу задоволення позову).

Сукупність відповідних обставин свідчить про належне виконання відповідачем його батьківських обов`язків. Суд зауважує, що спори між батьками з приводу форм участі кожного з них у вихованні дітей, в тому числі участі в додаткових витратах, можуть бути вирішені в судовому порядку, а тому не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав.

В контексті наведеного, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає, що відносини батька з дітьми можуть бути нормалізовані.

Думка неповнолітнього ОСОБА_3 хоча судом і враховується, але не є визначальною. Висновки дитини, про доцільність позбавлення батька батьківських прав, здебільшого сформовані на явленні про відсутність матеріальної підтримки з боку батька, в той час коли за 2021 рік батьком було сплачено аліментів в розмірі 32100 грн (а.с.69-71).

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд не вбачає доведеними ті підстави, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батька батьківський прав, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати позивача компенсуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 164-166, 192 главами 14,15 СК України, ст.ст. 13, 206, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тесту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 10 жовтня 2022 року.

Суддя О. А. Городівський