Справа №717/37/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді: Туржанського В.В.

за участі секретаря: Гончара А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства „Страхова група „Ю.БІ.АЙ-КООП" про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

Представник позивачки ОСОБА_2 подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача приватного акціонерного товариства „Страхова група „Ю.БІ.АЙ-КООП" на користь позивачки ОСОБА_1 240 000 гривень невиплаченого страхового відшкодування. Стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 10 000 гривень.

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився та надіслав заяву у якій просить провести розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Позов заявлений з тих підстав, що 19 вересня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом „Ауді А8" реєстраційний номер НОМЕР_1 виїхав на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення із автомобілем „Фольксваген ЛТ". Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля „Фольксваген ЛТ" ОСОБА_4 загинула. Незважаючи на подану заяву про виплату відшкодування, станом на 10 листопада 2021 року позивачем не отримано страхове відшкодування від відповідача, а саме позивачка вимагала 180 000 гривень, як відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника та 60 000 гривень як відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що приблизно 00 годин 55 хвилин 19 вересня 2020 року, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем „Audi A8", номерний знак НОМЕР_2 , рухався в темну пору доби автодорогою Н-03 сполученням „Житомир-Чернівці" поза межами населеного пункту зі сторони м. Хотин у напрямку м. Чернівці, на швидкості більше 108,2 км/год, що перевищує допустиму швидкість - 40км/год на даній ділянці дороги. Проїжджаючи 321 км+300м даної автодороги, в межах дії дорожніх знаків 1.37, 1.5.1, 1.15, 3.25, 3.29, 7.2.1, 1.14 ПДР, водій ОСОБА_3 в порушення вимог п.10.1, 12.2, 12.4, 1.5, 2.3 б,д, проявивши злочинну недбалість та самовпевненість, не врахувавши дорожню обстановку, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив самовпевненість у виборі безпечної швидкості руху та неуважність до дорожньої обстановки, здійснив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автобусом марки „Volkswagen LT35" державний номер НОМЕР_3 , під керування водія ОСОБА_5 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирці автобуса „Volkswagen LT35" ОСОБА_4 1971 року народження, у відповідності до висновку СМЕ №96-Н від 25.09.2020 спричинено смерть, а пасажирам автобуса „Volkswagen LT35" ОСОБА_6 ,, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження , небезпечні для життя, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 заподіяні середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Згідно вироку Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 березня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і є дочкою загиблої у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_4 . Вказана обставина стверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в АТ „СГ „Ю.БІ.АЙ-КООП", що підтверджується копією інформації про поліс № 183121350, який був діючим станом на 19 вересня 2020 року, забезпеченим транспортним засобом за яким є автомобіль „AUDI A8", державний номер НОМЕР_2 .

28 грудня 2020 року позивачка ОСОБА_1 від імені якої діяло ТзОВ „Юридична компанія „Вішкодування", звернулася до відповідача АТ „СГ „Ю.БІ.АЙ-КООП", із заявою на виплату страхового відшкодування, а саме просила виплатити 30000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 6495 гривень в рахунок відшкодування витрат на поховання. Вказана обставина стверджується копією заяви про виплату страхового відшкодування від 28 грудня 2020 року (а.с.6).

Відповідач приватне акціонерне товариство „Страхова група „Ю.БІ.АЙ-КООП" не виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Закон України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" спрямований на регулювання відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 цього Закону визначено поняття страхового випадку, яким є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1. статті 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 27.3. статті 27 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених підпунктами „г" і „ґ " пункту 41.1 та підпунктом „в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Таким чином, враховуючи, що у зв`язку з передчасною втратою матері позивачці завдано моральної шкоди, суд вважає, що позивачка має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди в розмірі 3 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Загальний розмір відшкодування становить 12 мінімальних заробітних плат, або 60000 гривень. Згідно пункту 27.3. Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на день ДТП (19 вересня 2020 року), розмір якої згідно ст. 8 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 01 вересня 2020 року складав 5000 гривень.

Разом з тим, визначаючи розмір страхового відшкодування право на отримання якого має ОСОБА_14 , суд враховує, що крім неї право на отримання страхового відшкодування має мати померлої ОСОБА_15 , чоловік померлої ОСОБА_16 , син померлої ОСОБА_17 . Сам факт загибелі матері позивачки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості її моральних страждань, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 2 листопада 2020 року у справі №133/1238/17. В матеріалах справи є заява ОСОБА_16 , який, як встановлено судом, є чоловіком померлої ОСОБА_4 , про відмову від частки страхового відшкодування, належного йому внаслідок ДТП , яке мало місце 19 вересня 2020 року, на користь ОСОБА_1 (а.с. 24) та заява ОСОБА_17 , який, як встановлено судом, є сином померлої ОСОБА_4 , про відмову від частки страхового відшкодування, належного йому внаслідок ДТП , яке мало місце 19 вересня 2020 року, на користь ОСОБА_1 (а.с. 32), також копія свідоцтва про смерть ОСОБА_15 , яка була матір`ю померлої ОСОБА_4 .

Проте чинним законодавством України не передбачено права особи, якій страховик згідно закону повинен відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю близької людини, відмовитися від такого страхового відшкодування на користь іншої особи, у даному випадку на користь позивачки.

Суд також враховує, що ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після смерті ОСОБА_4 , і відповідно мала право на отримання страхового відшкодування.

Враховуючи, що максимальний розмір моральної шкоди складає 60 гривень (12 х 5000 гривень), а право на відшкодування моральної шкоди, крім позивачки, має також син та чоловік померлої і мала мати померлої, позивачка має право на 1/4 грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 гривень.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до статті 23 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття „непрацездатні громадяни" надається у статті 1 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

При цьому, факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Суд вважає, що позивачка не довела заявлених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема станом на 19 вересня 2020 року позивачка була повнолітньою. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивачка станом на 19 вересня 2020 року була учнем або студентом, і відповідно мала право на відшкодування шкоди до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Суд вважає безпідставними посилання позивачки на те, що вона на момент смерті матері була неповнолітньою, адже як вбачається із копії паспорта позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідно досягла 18 років ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела те, що вона перебувала на утриманні померлої ОСОБА_4 , а також те, що допомога з боку померлої була основним і постійним джерелом існування для неї.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту „е" пункту 35.2 до заяви додаються, зокрема документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

З матеріалів справи вбачається, що до ПрАТ „СГ „Ю.БІ.АЙ-КООП" на підтвердження факту утримання позивачки померлою матір`ю подавалася копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 . Саме по собі свідоцтво про народження не може бути єдиним достатнім та достовірним доказом підтвердження факту перебування повнолітньої позивачки на утриманні її померлої матері у розумінні статті 35 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягнути із відповідача на її користь 15000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди. У стягненні із відповідача на користь позивачки 180000 гривень в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника слід відмовити.

У даній справі про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір", а тому судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір за подання позовної заяви у цій справі в сумі 150 гривень пропорційно до задоволених позовних вимог.

Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд вважає, що у стягненні з відповідача на користь позивача 10000 гривень в рахунок відшкодування судових витрат слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 та 3 (пункт 1) ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачка не надала суду документів, які підтверджують здійснення нею витрат пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі ст.ст. 979, 1167, 1168, 1187, 1201 ЦК України, ст.ст. 3,6, 22, 27, 37, 38, 41 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), ст. 8 Закону України „Про державний бюджет України на 2020 рік", керуючись ст. ст. 2, 5,12,13,15,19,76,77,78,79,80,81,82,209,258,263,264,265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , жительки с. Подвір`ївка Дністровського району Чернівецької області, до приватного акціонерного товариства „Страхова група „Ю.БІ.АЙ-КООП", ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31113488, яке розташоване в м. Київ вулиця Бастіонна будинок 5/13, про стягнення невиплаченого страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства „Страхова група „Ю.БІ.АЙ-КООП" на користь ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

У стягненні із приватного акціонерного товариства „Страхова група „Ю.БІ.АЙ-КООП" на користь ОСОБА_1 180000 гривень в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника - відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства „Страхова група „Ю.БІ.АЙ-КООП" на користь держави 150 (сто п`ятдесят) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Надіслати сторонам копії рішення протягом двох днів з дня його складання.

Повне рішення суду складено 20 травня 2022 року.

Суддя: