Справа № 216/4532/17
провадження 2/216/123/22
РІШЕННЯ

іменем України

13 вересня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кацюби В.І.,

представника позивача адвоката Примакова К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Наталії Іванівни, про визнання договору довічного утримання частково недійсним та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення права на житлову квартиру,-

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила та обґрунтовувала тим, що перебуваючи у шлюбі її батьки отримали у власність 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 . Житловий будинок збудований на 2-х власників, з окремими входами та поділений на дві квартири. Відповідно до свідоцтва про право власності виданого 19.04.1971 на підставі рішення виконкому за №659 від 12.11.1969, 1/2 частина житлового будинку належить ОСОБА_3 . Інша 1/2 частина будинку належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Криворізькою державою нотаріальною конторою від 11.07.1998, ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку. Спадкоємцями першої черги після померлої є чоловік ОСОБА_3 та її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Спадкоємці першої черги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на час смерті спадкодавця були зареєстровані разом з спадкоємцем. Позивач разом з спадкодавцем не була зареєстрована, а тому звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_5 та складається з 1/6 частини житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , який за життя склав заповіт та все своє майно заповів позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що син померлої, ОСОБА_2 , утримує документи, що підтверджують право власності на майно. Також позивачу відомо, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2013 задоволено цивільний позов ОСОБА_3 , виділено в натурі з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в приватну власність ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку та встановлено що 1/2 будинку становить окремий об`єкт нерухомого майна. Зареєструвавши в реєстрі рішення суду про право власності на будинок, 29.05.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання №3769, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І, згідно умов якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 в замін чого набувач ОСОБА_2 мав довічно повністю утримувати відчужувача. Позивачу відомо, що згідно з нормами діючого законодавства, вона є спадкоємцем першої черги після смерті матері, тому має право на обов`язкову частку у спадщині. Разом з цим, батько позивача, ОСОБА_3 помилково вважав, що спірне домоволодіння є його особистою власністю, тому за договором довічного утримання передав братові весь об`єкт нерухомості.

За таких обставин, позивач просить суд визнати спірний житловий будинок спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з рівними частками по 1/2 за кожним, визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку спадкового майна, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_5 та складається з 1/6 частки житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та визнати договір довічного утримання частково недійсним, а саме у розмірі 1/6 частки переданого у власність ОСОБА_2 нерухомого майна.

В свою чергу представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , адвокат Якименко С.Г., звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визначення права на житлову квартиру, в обґрунтування якого зазначив, що на початку 1980 року відповідачу до складу сім`ї якої входив й позивач було надано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Дану квартиру було придбано за спільні кошти сторін та батьків. В подальшому, позивач ОСОБА_2 був вимушений змінити місце проживання зі спільно придбаної квартири на будинок батьків, оскільки останні потребували допомоги. На теперішній час позивач вважає, що має право вимагати визнання даної квартири спільною сумісною ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Першої Криворізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та третіх осіб.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, судом встановлено, що відповідно до довідки з Криворізького бюро технічної інвентаризації №27454 від 24.01.2003 (а.с. 12, том 1) власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .

Також встановлено, що вказане нерухоме майно було набуте ОСОБА_3 за час шлюбу з ОСОБА_5 , які згідно зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10, том 1) є батьками позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 11, том 1) встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 83, том 1) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з листом комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №27454 від 24.01.2003 встановлено, що право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19.04.1971 на підставі рішення виконкому за №659 від 12.11.1969 (а.с.12, том 1).

З матеріалів спадкової справи №52-2009 (а.с. 71-91, том 1) вбачається, що після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлої ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 . Було заведено спадкову справу №52-2009.

Постановою нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 14.07.2017 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що син померлої ОСОБА_2 утримує документи, що підтверджують право власності на майно.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2013 задоволено позов ОСОБА_3 , виділено в натурі з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в приватну власність ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку та встановлено що 1/2 будинку становить окремий об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до договору довічного утримання посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І. від 29.09.2015, ОСОБА_3 (відчужувач) передав у власність житловий будинок з господарськими спорудами та земельними ділянками, за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (набувач), в замін чого набувач зобов`язаний довічно повністю утримувати відчужувача. (а.с.14-15, том 2).

З матеріалів спадкової справи №264-2017 (а.с. 71-91, том 1) вбачається, що після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлого ОСОБА_3 та його син ОСОБА_2 . Було заведено спадкову справу №264-2017.

Постановою нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 27.09.2017 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що син померлого ОСОБА_2 утримує документи, що підтверджують право власності на майно.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 334 ЦК України якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно стаття 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Згідно зі ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору довічного утримання частково недійсним та визнання за позивачем права власності на 1/6 частку спірного домоволодіння є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог зустрічної позовної заяви, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову у зв`язку з його недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 215, 229, 328, 334, 368, 392, 1216, 1217, 1218, 1226, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Наталії Іванівни, про визнання договору довічного утримання частково недійсним та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати договір довічного утримання від 29.09.2015, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., - частково недійсним, а саме: у розмірі 1/6 частки переданого у власність нерухомого майна.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок А-1, загальною площею 47,8 кв.м, житловою площею 37,3 кв.м, літня кухня «Б» площею 42,5 кв.м, сарай «В» площею 8 кв.м, гараж «Е» площею 24,3 кв.м, прибиральня «І», водоколонка «І», а також на 1/6 частку земельної ділянки з кадастровим номером :08:239:0034, площею 0,0118 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 1280,00 грн (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

У задоволенні решти вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення права на житлову квартиру відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: не надано відомостей, місце проживання (знаходження): АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: не відомий, місце проживання (знаходження): АДРЕСА_1 ;

- третя особа: державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, 5:

- третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Наталія Іванівна, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. О. Поля, буд. 14.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ