Справа № 194/4/22
Номер провадження № 2/194/204/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Варава Романа Сергійовича, про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Варава Романа Сергійовича, про відшкодування матеріальної шкоди.В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом 17 вересня 2020 року по справі № 160/7051/20 прийнято рішення за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Варава Р.С., третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», про визнання протиправними та скасування постанов виконавчого провадження про: визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 62101403 від 16 травня 2020 року, внесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Варавою Р.С.; визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної суми винагороди по ВП № 62101403 від 16 травня 2020 року, внесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Варавою Р.С.; визнання протиправною та скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження по ВП № 62101403 від 16 травня 2020 року, внесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Варавою Р.С.; визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП № 62101403 від 26 травня 2020 року, внесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Варавою Р.С. Рішення суду набрало законної сили 28 вересня 2020 року. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2021 року по справі № 461/6177/21, яке набрало законної сили 23 жовтня 2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. № 853 від 05 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитом в розмірі 21304,43 грн. та в загальній сумі 92822,11 грн. В рамках виконавчого провадження ВП № 62101403 було стягнуті грошові кошти 10238,71 грн., а саме: з пенсії стягнуто 5810,62 грн., де 2620,81 грн. борг, 2620,81 грн. виконавчий збір, 569 грн. витрати виконавчого провадження; з заробітної плати з червня 2020 року по серпень 2020 року стягнуто 4428,09 грн. Отже, розмір завданої майнової шкоди становить 10238,71 грн. Відповідно до розпорядження № 62101403 від 08 липня 2020 року приватного виконавця Варави Р.С. грошові кошти у сумі 935,38 грн. та 569,00 грн., що надійшли 07 липня 2020 року, перераховані: 85,03 грн. на користь ОСОБА_2 як основна винагорода згідно ВП № 62101403; 850,35 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» як погашення боргу за ВП № 62101403; 69,00 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус»; 500,00 грн. на користь ТОВ «Папірус Універсал» як витрати на канцеляріюпо ВП № 62101403. Відповідно до розпорядження № 62101403 від 11 серпня 2020 року приватного виконавця Варави Р.С. грошові кошти у сумі 1927,94 грн. що надійшли 13 липня 2020 року та 1478,78 грн. що надійшли 07 серпня 2020 року, перераховані: 309,70 грн. на користь ОСОБА_2 як основна винагорода згідно ВП № 62101403; 3097,02 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» як погашення боргу за ВП № 62101403. Крім того, приватний виконавець Варава Р.С. 26 листопада 2020 року надав інформацію, що на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» було стягнуто та перераховано 8790,65 грн. Посилаючись на ст.ст. 1166,1192 ЦК України, зазначає, що діями Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» та приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Варава Р.С. йому спричинена саме матеріальна шкода, яка полягала у стягненні з нього на користь відповідачів коштів. Просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», посилаючись на ст.ст. 1166,1192 ЦК України, на його користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8790,65 грн., стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Варава Р.С., посилаючись на ст.ст. 1166,1192 ЦК України,на його користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1448,06 грн., стягнути з відповідачів на його користь витрати по оплаті судового збору по 454,00 грн. з кожного.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд розглядає справу за його відсутності.

Відповідачприватний виконавець виконавчого округу м. Київ Варава Р.С. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд розглядає справу за його відсутності.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Варава Р.С., третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», про визнання протиправними та скасування постанов виконавчого провадження, задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 62101403 від 16 травня 2020 року, внесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Варавою Р.С.; визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 16 травня 2020 року ВП № 62101403, внесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Варавою Р.С.; визнано протиправною та скасовано постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 16 травня 2020 року ВП № 62101403, внесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Варавою Р.С.; визнано протиправною та скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 травня 2020 року ВП № 62101403, внесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Варавою Р.С.; у задоволені решти позовних вимог про зобов`язання приватного виконавця Варава Р.С. повернути ОСОБА_3 стягнуті з нього грошові кошти в рамках виконавчого провадження ВП № 62101403 відмовлено як передчасно поданими. При цьому позивачу роз`яснено його право звернення до суду з окремою позовною заявою із зазначенням розрахунку суми, яку необхідно стягнути. Рішення суду набрало законної сили 28 вересня 2020 року.

Відповідно до розпорядження приватного виконавця Варава Р.С. № 62101403 від 08 липня 2020 року грошові кошти у сумі 935,38 грн. що надійшли 07 липня 2020 року, та 569,00 грн. що надійшли 07 липня 2020 року, перераховано: 85,03 грн. на користь ОСОБА_2 , як основна винагорода; 850,35 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» як погашення боргу; 69,00 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» як повернення авансового внеску; 500,00 грн. витрати по ВП № 62101403 на канцелярію на користь ТОВ «Папірус універсал»; 131,00 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» як повернення авансового внеску. Перерахування зазначених платежів підтверджується платіжними дорученнями від 09 липня 2020 року № 3205, № 3204, № 3203, № 3202, № 3206.

Згідно розпорядження приватного виконавця Варава Р.С. № 62101403 від 11 серпня 2020 року грошові кошти у сумі 1927,94 грн., що надійшли 13 липня 2020 року, та 1478,78 грн., що надійшли 07 серпня 2020 року, перераховано: 309,70 грн. на користь ОСОБА_2 , як основна винагорода; 3097,02 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» як погашення боргу. Перерахування зазначених платежів підтверджується платіжними дорученнями від 11 серпня 2020 року № 3434, № 3433.

Відповідно до інформації відділу з питань виплати пенсій №15 управління з питань виплати пенсій Головного управління пенсійного фонду України, з 01 липня 2020 року з ОСОБА_1 ведуться утримання з пенсії у розмірі 20% згідно постанови про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця Варави Р.С. ВП №62101403 від 26 травня 2020 року. Згідно відклику приватного виконавця утримання припинено з 01 жовтня 2020 року. За період з 01 липня 2020 року по 30 вересня 2020 року утримано 2620,81 грн. боргу, 2620,81 грн. виконавчого збору, 569 грн. витрат виконавчого провадження.

Згідно довідки Шахтоуправління «Тернівське» ДТЕК «Павлоградвугілля» від 19 листопада 2020 року № 568, з ОСОБА_1 за період з червня 2020 року по серпень 2020 року включно утримано за ВП 62101403 від 26 травня 2020 року грошові кошти на загальну суму 4428,09 грн. (3859,09 грн. + 569,00 грн.).

Відповідно до відповіді приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Варава Р.С. від 26 листопада 2020 року, на виконанні перебувало виконавче провадження №62101403 з примусового виконання виконавчого напису № 853 виданого 05 травня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., відповідно до платіжних доручень № 3433 від 11 серпня 2020 року, № 3202 від 09 липня 2020 року, № 3635 від 08 вересня 2020 року, № 3779 від 06 жовтня 2020 року було стягнуто та перераховано на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» сума коштів у розмірі 8790,65 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2021 року по справі № 461/6177/21, яке набрало законної сили 23 жовтня 2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. № 853 від 05 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитом в розмірі 21304,43 грн. та в загальній сумі 92822,11 грн.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Так, статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя, встановлено в статті 5 ЦПК України.

При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення частини першої статті 13, пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, - суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивач у спосіб, який останній не просить застосувати.

За загальним правилом (частина перша статті 5 ЦПК України) суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, якій він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Вказане з урахуванням положень частини першої статті 2 ЦПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення в порушених правах.

Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захист.

Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, - позивач повинен обрати саме такий спосіб.

Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту - суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадку, коли з врахуванням положень частини другої статті 5 ЦПК України, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.

Суд не має визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Однак відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «спосіб захисту права та/або інтересу» не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу.

Так матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

В свою чергу процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.

Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 по справі № 917/1739/17.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як встановлено судом, з пенсійних виплат та заробітної плати позивача було стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 10238,71 грн. в рамках виконавчого провадження № 62101403 з виконання виконавчого напису №853 від 05 травня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості, що виникла по кредитному договору у розмірі 92822,11 грн., який рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2021 року по справі № 461/6177/21, що набрало законної сили 23 жовтня 2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Норми ст.ст. 1212, 1215 ЦК України визначено позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов - вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Таким чином, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала або відбулась її трансформація (наприклад, договір, на підставі якого відбулось набуття майна, в подальшому було визнано недійсним; одна особа передала іншій кошти в якості авансу на виконання попереднього договору, однак основний договір в майбутньому так і не було укладено тощо). Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК України, тобто норма даної статті підлягає застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2020 року у справі №161/17945/18, від 16.06.2020 року у справі № 910/22513/17.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким (виконавчим написом) відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення у стягувача зобов`язання з повернення майна, що набуто ним в ході примусового виконання означеного виконавчого напису, тобто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого рішення суду правова підстава (виконавчий напис) вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Наведена правова позиція узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.09.2021 року у справі № 201/6498/20, від 06.10.2021 у справі № 623/363/20.

Суд звертає увагу, що для настання деліктної відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Дії відповідача щодо вчинення виконавчого напису, пред`явлення його до виконання здійснювалися у відповідності до вимог закону, положень Закону України "Про нотаріат" і Закону України "Про виконавче провадження".

Дійсно, виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. № 853 від 05 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитом в розмірі 21304,43 грн. та в загальній сумі 92822,11 грн. визнаний таким, що не підлягає виконанню, однак у рішенні Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2021 року по справі № 461/6177/21 не зазначено про противоправні дії (поведінку) ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус». Рішення суду про незаконність окремих дій та скасування окремих постанов приватного виконавця не є підставою вважати дії стягувача протиправними.

Отже, позивачем не доведено протиправності дій відповідачів та їх вини у розумінні ст. 1166 ЦК України.

Таким чином, у діях відповідачів відсутній елемент протиправної поведінки як обов`язкової складової цивільного правопорушення, а припущення позивача про заподіяння йому матеріальної шкоди відповідачами не заслуговують на увагу суду, оскільки не підтверджуються фактичними обставинами та належними доказами.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів протирічить ст. 16 ЦК України, оскільки позивач просить стягнути з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» саме матеріальну шкоду, спричинену діями, які потягли стягнення з позивача суми заборгованості за виконавчим написом №853 від 05 травня 2020 року, а не повернення майна, що набуто відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» в ході примусового виконання означеного виконавчого напису. Отже, позивач має право звертатися до суду з позовними вимогами про зобов`язання повернення або стягнення коштів, які були стягнуті з позивача за виконавчим написом.

Також суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів протирічить ст. 16 ЦК України, оскільки позивач просить стягнути з відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Варава Р.С. саме матеріальну шкоду, спричинену діями, які потягли стягнення з позивача суми основної винагороди та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, а не повернення майна, що набуто відповідачем приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Варава Р.С. в ході примусового виконання виконавчого напису. Отже, позивач має право звертатися до суду з позовними вимогами про зобов`язання повернення або стягнення основної винагороди та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

На підставі зазначеного, та з урахуванням того, що суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Варава Р.С., про відшкодування матеріальної шкоди.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме за професійну правничу допомогу, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 19, 49, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256, 280, 281 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Варава Романа Сергійовича, про відшкодування матеріальної шкоди, відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне рішення складено 19 травня 2022 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін