Постанова

Іменем України

22 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 554/3466/20

провадження № 61-3413св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Новицького Єгора Андрійовича на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Гольник Л. В., та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 27 березня 2018 року та договору дарування 3/32 часток домоволодіння від 07 жовтня 2014 року вона є власником частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці комунальної власності.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2017 року у справі № 554/390/17 визначено та встановлено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований вказаний будинок.

З метою проведення водопостачання до свого будинку вона звернулася до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», де їй було роз`яснено, що для підключення будинку до мережі водопостачання необхідно отримати технічні умови та виготовити робочий проект водопостачання, які здійснюються за згодою співвласників. Співвласники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали їй відповідні письмові дозволи, проте співвласник ОСОБА_2 такої згоди не надає, чим створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належною позивачу власністю.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила визнати неправомірною відмову у наданні згоди на проведення інженерних мереж водопостачання та водовідведення до житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та дозволити виготовлення проектно-технічної документації та виконання робіт з підключення до системи водопостачання та водовідведення до вказаного житлового будинку без згоди ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною відмову у наданні згоди на проведення інженерних мереж водопостачання та водовідведення до житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1

Дозволено виготовлення проектно-технічної документації та виконання робіт з підключення до системи водопостачання та водовідведення житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди ОСОБА_2 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач, не надаючи письмової згоди на проведення інженерних мереж водопостачання та водовідведення до житлового будинку, таким чином перешкоджає позивачу у виготовленні проектно-технічної документації та підключенні житлового будинку позивача до системи водопостачання та водовідведення, тобто перешкоджає в реалізації позивачем її права власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У лютому 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Новицький Є. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем не було порушено право позивача на володіння, користування та розпорядження майном, а тому підстави для реалізації права на усунення перешкод у здійсненні такого права відсутні.

Вказував на те, що у справі відсутній спір про право та предмет спору, оскільки згідно з листом КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» від 30 грудня 2021 року, який наданий на адвокатський запит, технічні умови на підключення приватних житлових будинків, водопровідних та каналізаційних мереж були виготовлені на замовлення позивача 22 січня 2020 року, тобто до моменту звернення останньої до суду з цим позовом.

Крім того, суди не врахували, що копію листа про необхідність надання згоди на облаштування водопостачання та виготовлення технічної документації ОСОБА_2 не отримувала, будь-якої відповіді чи відмови не надавала, а тому докази того, що саме відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, відсутні.

Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 522/8782/16-ц (провадження № 61-21649св19) та у справі № 909/243/18; суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У строк, визначений судом, заявник усунула недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У травні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належить по 3/64 частини кожному домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , які розташовані на земельній ділянці комунальної власності.

Іншими співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності є: ОСОБА_5 , якій належить 1/16 частини, ОСОБА_3 - 1/2 частини, ОСОБА_6 - 3/32 частини, ОСОБА_2 - 1/8 частина та ОСОБА_7 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2017 року у справі № 554/399/17 визначено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_2 , між співвласниками домоволодіння.

З метою облаштування водопостачання, водовідведення та виготовлення технічної документації згідно з вимогами КП Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до співвласників домоволодіння із заявами про надання такої письмової згоди, а у разі відмови надати обґрунтовану відповідь.

Співвласники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали їй відповідні письмові дозволи, проте співвласник ОСОБА_2 такої згоди не надала.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частиною першою, другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Установивши, що відповідач, не надаючи письмової згоди на проведення інженерних мереж водопостачання та водовідведення до житлового будинку, перешкоджає позивачу у виготовленні проектно-технічної документації та підключенні житлового будинку позивача до системи водопостачання та водовідведення, тобто перешкоджає в реалізації позивачем її права власності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту.

Перевіряючи доводи касаційної скарги про відсутність предмета спору у справі, яка переглядається, колегія суддів виходить із такого.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19) прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Конкретизуючи цей висновок, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що між сторонами існує спірне питання щодо надання ОСОБА_2 як співвласником будинку та співкористувачем земельної ділянки дозволу на виготовлення проектно-технічної документації та виконання робіт з підключення до системи водопостачання та водовідведення належної ОСОБА_1 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке на час розгляду справи в суді не врегульоване, що з огляду на заперечення відповідача вимагає вирішення судом спору та вжиття заходів з метою ефективного захисту прав позивача на розпорядження та користування своєю часткою у праві спільної часткової власності та облаштування системи водопостачання і водовідведення, що неможливо здійснити без згоди усіх співвласників будинку.

Отже, доводи касаційної скарги щодо відсутності предмета спору є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно. Переоцінка доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Новицького Єгора Андрійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник