Справа № 346/3473/22
Провадження № 2/346/1370/22
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2022 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Третьякової І.В.
секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
30 серпня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить визнати відповідачку такою, що втратили право користування житовим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищевказаний будинок належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. У вказаному помешканні зареєстрована колишня невістка ОСОБА_3 , яка з 2019 року там не проживає, оскільки припинила шлюбні відносини з сином позивача і переїхала на постійне місце проживання до своїх родичів у Російську Федерацію. В зв`язку з відсутністю відповідачки, остання не має змоги знятися з реєстрації добровільно, що спонукало ОСОБА_2 звернутися до суду з даним позовом.
В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, оскільки реєстрація колишньої невістки в її будинку створює перешкоди в користуванні та розпорядженні нерухомим майном.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку. На адресу суду повернувся конверт з судовими повістками про виклик з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач в судовому засіданні не заперечувала.
Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом України та Цивільним кодексом України.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.1974 р. житловий будинок по АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_4 . Вказаний договір був посвідчений нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори Маркеловою І.М. та зареєстрований в Коломийському БТІ в реєстровій книзі за №601 27.09.1974р.
Довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия від 17.07.2008р. №386/02-3/60 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 підтверджено зміну прізвища позивача з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Отже судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України)
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.
Згідно довідки, виданої управлінням «Центру надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради від 15.08.2022р. № 4187, встановлено, що в належному ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 , окрім власниці зареєстровані також ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які пояснили, що понад двадцять років знають позивачку, товаришують з нею та часто ходять один до одного в гості. До 2019 року в будинку ОСОБА_2 проживала її невістка ОСОБА_3 , яка в ході приватної розмови з ОСОБА_10 казала, що хоче піти від чоловіка, сина позивачки ОСОБА_7 . На початку 2019р. відповідач забрала дітей та виїхала з будинку і більше не поверталася.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є невісткою позивачки і як член сім`ї була зареєстрована в належному позивачці будинку з 21.03.2006 року, що підтверджується Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 та довідкою Управління ЦНАП Коломийської міської ради від 31.08.2022р. та не проживає за місцем реєстрації з 2019 року без поважних причин.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Вичерпного переліку поважності причин непроживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, судом встановлено, що позивач є власником будинку по в АДРЕСА_1 ,і як власник надала право відповідачу, як члену сім`ї власника, користуватись ним та зареєструватися за даною адресою. Із 2019 року відповідач без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації.
З огляду на зазначені вище положення законів, суть спірних правовідносин, мету захисту прав позивача, суд вважає, що право ОСОБА_2 порушене і підлягає захисту у вибраний нею спосіб, а тому враховуючи добровільну відсутність відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, остання втратила право користування житловим приміщенням за адресою: в АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (сто два).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення.

Суддя Третьякова І. В.