Справа № 442/3526/22 Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/811/1726/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу №442/3526/22за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 червня 2022 року у справі за заявою Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг з теплопостачання,-

в с т а н о в и в :

24 червня 2022 року стягувач КП «Дрогобичтеплоенерго» звернувся у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області із заявою у порядку наказного провадження, в якій просить видати судовий наказ про стягнення на його користь з боржника ОСОБА_1 3 512 грн. 74 коп. заборгованості за оплату послуг з теплопостачання. Сплачений судовий збір стягувач просить покласти на боржника.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 червня 2022 року відмовленоКомунальному підприємству «Дрогобичтеплоенерго» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг з теплопостачання .

Ухвалу cуду оскаржив позивач Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» .

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права. Зазначає, що у сторони спору є фактичні договірні відносини, щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплатити за надані послуги. Вважає, що позовна давність не повинна враховуватися судом без заяви особи , а тому відсутні підстави відмовляти у прийнятті заяви про видачу судового наказу з підстав спливу позовної давності. Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Частиною третьою статті 19 ЦПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, зокрема, пунктом 3 частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України, а саме:

1. Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

2. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

3. До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст.163 цього Кодексу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що заява про видачу судового наказу подана із порушенням вимог ст.163 ЦПК України, оскільки заявником не долучено документів, які б містили відомості про обґрунтування нарахування розміру стягуваної заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав:

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року в справі № 216/5756/15-ц.

Крім того, положення п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України про те, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, необхідно розуміти таким чином, що така копія договору повинна бути додана у випадку, якщо в заяві йде покликання на такий договір.

Також необхідно зазначити, що вимоги до змісту судового наказу передбачено статтею 168 ЦПК України, відповідно до пункту 7 частини першої якої, у судовому наказі зазначається, зокрема, повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Отже, при видачі судового наказу суд не повинен вирішувати питання про обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обгрунтованість розрахунків).

Натомість, у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п. 5 ч.2 ст. 170 , ч. 3 ст. 171 ЦПК України), що є підставою для скасування судового наказу.

Таким чином, висновок суду про відсутність належного обґрунтування нарахування стягуваної заборгованості виходить за межі вимог, дотримання яких повинен перевіряти суд на цій стадії наказного провадження, і не може бути підставою для відмови у видачі судового наказу, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 383,384 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради задоволити.

Увалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 червня 2022 рокускасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк