ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3701/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Майстренко О.М., по цивільній справі № 643/17722/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особи Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Московський відділ державної виконавчої служби м. Харкова територіального управління юстиції в Харківській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5758 від 16.11.2016 року, виданий приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за Кредитним договором № б/н від 11.11.2008 року у розмірі - 47 571 грн. 31 коп.

Позов мотивовано тим, що про вчинення виконавчого напису дізналась із постанови про відкриття виконавчого провадження та вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог постанови КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано оригінал кредитного договору та замість засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника надано Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11.11.2008 р., розрахунок здійснений банком в односторонньому порядку та не є документом, який би підтвердив наявність зобов`язань позивача, сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, не є безспірною.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис № 5758 від 16.11.2016 року, виданий приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за Кредитним договором № б/н від 11.11.2008 року у розмірі - 47 571 грн. 31 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1152,60 гривень.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь Позивача судових витрат по оплаті витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити до стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справа з вимогами визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не відноситься до справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, судова практика за спорами про визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню є сталою.

Вказує, що заявляючи до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн, понесені у даній справі, на підтвердження обсягу виконаних адвокатом робіт та понесених позивачем розміру витрат на правничу допомогу суду не надано: детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, підписаний сторонами акт виконаних робіт з зазначенням обсягу наданої юридичної допомоги та їх вартості, з яких можливо б було встановити обсяг виконаних адвокатом послуг та їх вартість.

Надана позивачем квитанція б/н про оплату не є належним доказом оплати, бо не є документом фінансової звітності, а підтвердженням оплати послуг з надання правової допомоги є видатковий касовий ордер (ВС/КГС № 906/194/18 від 05.02.2018). Отже витрати позивача на послуги адвоката не підтверджені належними фінансовими документами (оскільки позивачем не надано суду видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Панасенко просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення в оскарженій частині залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що гонорар у розмірі 5000 грн був перерахований позивачем на рахунок АБ «Панасенко та Партнери», призначення платежу зазначено оплата за договором про надання правової допомоги від 22 жовтня 2019 року.

Вказує, що станом на 10.09.2020 року адвокатом виконано значний обсяг роботи з надання правової допомоги позивачу, на що було витрачено значний час.

Зазначає, що представником позивача 10 вересня 2020 року до суду надано розрахунок суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката з детальним описом робіт та витраченим на їх виконання часом, з зазначенням обсягу наданої юридичної допомоги та їх вартості, а також копію підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 22.10.2019 року.

Зауважує, що відповідно до постанови Верховного Суду у справі 640/18402/19 від 29.12.2020 року зазначено, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

У запереченнях на відзив АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що у тексті договору про надання правової допомоги від 22.10.2019р., укладеного з ОСОБА_1 , відсутні умови щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом.

Вказує, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Зазначає, що суд досить формально (без надання оцінки доказам та аргументам) задовольнив вимогу щодо компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача не надавши належної оцінки чи є обґрунтованою (штучно не завищеною) вартість цих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих адвокатом послуг та витраченого на це часу.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

З огляду на те, що АТ КБ «ПриватБанк» рішення суду оскаржене лише в частині стягнутих витрат на правову допомогу, тому відповідно до норми ч. 1 ст. 367 ЦПК України в іншій частині рішення районного суду не перевіряється та не переглядається.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що з врахуванням складності справи та виконаної адвокатом роботи, з дотриманням принципів співмірності, реальності та розумності судових витрат, слід стягнути з банку на користь ОСОБА_1 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 133 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 10 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У цій справі ОСОБА_1 правнича допомога надавалась Адвокатським бюро «Панасенко та Партнери» підставі договору про надання правової допомоги від 22 жовтня 2019 року.

Відповідно до додаткової угоди від 22 жовтня 2019 року, що є додатком до договору про надання правової допомоги від 22 жовтня 2019 року, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у розмірі 5000 грн до 25 жовтня 2019 року.

Згідно з розрахунком вартість наданої правової допомоги за договором складає 5 900 грн і розраховується наступним чином:

- вивчення матеріалів виконавчого провадження 500 грн;

- збирання і підготовка доказів 500грн;

- вивчення, аналіз чинного законодавства і судової практики 500 грн;

- підготовка та направлення адвокатського запиту до приватного нотаріуса 500 грн;

- підготовка позовної заяви на 14 аркушах 2000 грн;

- підготовка клопотання про витребування доказів 500 грн;

- підготовка заяви про забезпечення позову на 13 аркушах 500 грн;

- участь в судовому засіданні 900 грн.

З акту приймання-передачі клієнтом було отримано зазначені вище послуги на суму 5000 грн.

З квитанції вбачається, що гонорар у сумі 5000 грн був перерахований позивачем на рахунок АБ «Панасенко та Партнери».

Виходячи з наведеного, обсяг наданих адвокатом послуг з правничої допомоги вважається доведений.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються: у разі задоволення позову на відповідача., у разі відмові в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог.

Як вбачається зі змісту рішення, позов ОСОБА_1 задоволено, витрати на правову допомогу стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, з урахування складності справи та проведення двох судових засідань, що відповідає вимогам 141 ЦПК України.

Тому, з урахуванням ціни позову , невеликого об`єму доказів у справі, те що справа не є складною, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, суд першої інстанції відповідно до норми ст. 141 ЦПК України обґрунтовано стягнув витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Наведені у скарзі доводи є безпідставними і висновків суду не спростовують.

Оскільки доводи скарги не знайшли свого підтвердження, висновки суду не спростовані, судом першої інстанції ухвалено рішення із дотриманням вимог закону, тому суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване додаткове рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 листопада 2022 року.

Головуючий - В.Б. Яцина.

Судді - І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.