Житомирський апеляційний суд
Справа №293/2439/21 Головуючий у 1-й інст. Проценко Л. Й.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/2439/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 травня 2022 року, яке ухвалено суддею Проценко Л.Й.

встановив:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що він є керівником Черняхівської державної нотаріальної контори. 16 листопада 2021 року за вих. №6-4/29/2021/2-82 на адресу Черняхівської державної нотаріальної контори надійшло повідомлення про те, що до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) надійшла скарга щодо його дій, як нотаріуса, подана відповідачем ОСОБА_2 . Разом із повідомленням передано копію скарги від 04 листопада 2021 року та запропоновано надати пояснення з приводу обставин, викладених у скарзі. Зокрема, у скарзі міститься інформація такого змісту: «Слава про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані».

Позивач вказує, що дана інформація, яка поширена відповідачем серед співробітників Міністерства юстиції, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та Черняхівської державної нотаріальної контори, є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, має негативний характер та не є оціночними судженнями. Поширення такої інформації порушило його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, а також завдало моральної шкоди, оскільки у позивача значно погіршився стан здоров`я після цього.

З урахуванням вищевикладеного просив визнати недостовірною та такою, що порушує право на повагу честі, гідності та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в його скарзі від 04 листопада 2021 року, адресованій Міністерству юстиції України: «Слава про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані», зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом направлення в десятиденний термін після набрання рішенням суду законної сили до Міністерства юстиції України, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Черняхівської державної нотаріальної контори наступного письмового тексту спростування: «В своїй скарзі до Міністерства юстиції України від 04 листопада 2021 року мною викладно недостовірні та неправдиві відомості відносно керівника Черняхівської державної нотаріальної контори - ОСОБА_1 , а саме те, що « ОСОБА_3 про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані». Просив стягнути 30 000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 травня 2022 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що порушує право на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації зазначену інформацію, зобов`язано відповідача направити спростування, стягнуто моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. та судові витрати.

Відповідач не погоджуючись із рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково робить висновки про те, що висловлювання відповідача є такими, що порочать честь, гідність позивача, стали відомі великому колу осіб та не можуть прирівнюватися до оціночних суджень. Зазначає, що відповідач як уповноважений представник за довіреністю в інтересах ОСОБА_4 оскаржував дії державного нотаріуса, при цьому суд першої інстанції не наводить жодних висновків щодо належного відповідача.

Відповідач вважає, що інформація є оціночними судженнями, ніякими доказами не підтверджується та стосується позивача як публічної особи, рівень критики якої є значно ширшим. Скарга на дії нотаріуса до державного органу або органу нотаріального самоврядування не може розглядатися як поширення інформації, оскільки скарга має спрямованість на встановлення факту правомірності чи неправомірності дій нотаріуса та не має на меті поширити інформацію у суспільстві або доведення її іншим особам. Звертає увагу, що позивач як державний нотаріус є суб`єктом владних повноважень, який відповідно до Закону України «Про інформацію» не має права на відшкодування моральної шкоди.

Також на думку відповідача, позивач не довів факту неправомірності дій, вини ОСОБА_2 та причинного зв`язку між такими діями та заподіяною шкодою, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною та необґрунтованою.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовільнити.

Представник позивача ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначав, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді завідувача Черняхівської державної нотаріальної контори із 25 жовтня 2000 року, що підтверджується наказом №558/к від 24 жовтня 2000 року Житомирського обласного управління юстиції (а.с.11).

04 листопада 2021 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності, була надіслана скарга на дії державного нотаріуса ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України (а.с.14).

16 листопада 2021 року завідувачу Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуку В.І. від начальника відділу з питань нотаріату у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) був направлений лист з вимогою надати ґрунтовні пояснення з питань, що порушуються у зверненні (а.с.13).

18 листопада 2021 року ОСОБА_1 були надані пояснення з приводу скарги ОСОБА_2 (а.с.20).

Згідно висновку лікаря КНП «ЦПМСД» Черняхівської селищної ради, ОСОБА_1 звертався 18 листопада 2021 року до сімейного лікаря вказаної установи і йому був встановлений діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ступеню (а.с.22).

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Такий правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, обов`язковому визначенню підлягає характер такої інформації та з`ясовування того, чи є така інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що: «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

Надаючи оцінку наявній в матеріалах справи скарги ОСОБА_2 , яка містить висловлювання такого змісту: «Слава про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані» суд першої інстанції зробив вірний висновок, що така інформація не може прирівнюватися до оціночних суджень, а містить фактичні дані, наявність яких у ході розгляду справи не доведена. Поширення такої інформації порушує право позивача на захист честі, гідності та ділової репутації, тому така інформація підлягає до спростування.

Посилання відповідача на те, що він як представник ОСОБА_4 реалізовував її право передбачене частиною 2 статті 50 Закону України «Про нотаріат» щодо оскарження поведінки та дій державного нотаріуса є безпідставним виходячи з наступного.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Зазначені відповідачем у скарзі, яка була направлена до Міністерства юстиції України, висловлювання наступного змісту: « ОСОБА_3 про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані», ніяким чином не висвітлюють та не стосуються дій ОСОБА_1 як нотаріуса, при вчиненні ним нотаріальної дії щодо оформлення спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що нотаріус як суб`єкт владних повноважень не має право вимагати відшкодування моральної шкоди відповідно до положень частини 2 статті 31 Закону України «Про інформацію» колегія суддів також відхиляє.

За своїм правовим статусом нотаріус, вчиняючи нотаріальні дії відповідно до Закону України «Про нотаріат», не є суб`єктом владних повноважень. Разом з тим нотаріус може вчиняти дії, які мають публічно-правовий характер та не мають нічого спільного із нотаріальними діями. Це зокрема, реєстраційні дії, а саме: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Скарга ОСОБА_7 стосувалася саме нотаріальних дій щодо оформлення спадщини ОСОБА_4 , тому за даних обставин нотаріус Пилипчук В.І. не може розглядатися як суб`єкт, наділений владно-управлінськими функціями, а тому за фактом порушення його права на захист честі, гідності та недоторканості ділової репутації має право вимагати відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що визнання порушення прав позивача судовим рішенням, застосування спростування цієї інформації та відшкодування моральної школи у розмір 3 000,00 грн є справедливою та достатньою сатисфакцією за конкретних обставин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 травня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2022 року.

Головуючий Судді