Номер провадження: 22-ц/813/6608/22
Справа № 521/7021/14-ц
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 січня 2022 року про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , по справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 .

05 cічня 2022 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.01.2022 року та задовольнити в повному обсязі подання приватного виконавця.

23 вересня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано заяву апелянта про проведення судового засідання, яке призначено на 29 вересня 2022 року, в режимі відеоконференції.

26 вересня 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду заяву представника приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича Зауліної Ольги Григорівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 29 вересня 2022 року на відеозвязок вийшла представник апелянта ОСОБА_4 , інші учасники справи до відеоконференції не приєднались, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи у поданні приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 23.02.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64614631 з примусового виконання виконавчого листа № 521/4830/13-ц, що виданий Малиновським районним судом м. Одеси 30.01.2014 року. Також, 09.06.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65741737 з примусового виконання виконавчого листа № 521/7021/14-ц, що виданий Малиновським районним судом м. Одеси 23.04.2015 року, яка надіслана ОСОБА_3 рекомендованою кореспонденцію з повідомленням про вручення.

19.07.2021 року виконавцем було винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №65741737 та №64614631 у зведене виконавче провадження з присвоєнням номеру ВП №65902066.

Згідно із відповідями з банків, на рахунках боржника грошові кошти відсутні. У відповідності із інформацією, наданою Міністерством внутрішніх справ України, ПФУ, ДФС, транспортні засоби за боржником не зареєстровані, на обліку ПФУ та ДФС не перебуває.

При цьому, у ході перевірки майнового стану боржниці приватним виконавцем було виявлено: квартиру АДРЕСА_1 , яка є іпотечним майном стягувача ТОВ «Консалт Солюшенс» за цим виконавчим провадженням.

22.06.2021 року приватним виконавцем складена вимога, якою боржницю було зобов`язано з`явитись особисто або направити уповноваженого представника з довіреністю на прийом до приватного виконавця та надати ряд документів.

24.06.2021 року приватний виконавець прибув за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення виконавчих дій пов`язаних з примусовим виконанням зведеного виконавчого провадження за № 65902066, однак, потрапити до квартири за вищевказаною адресою йому не вдалося, за відсутності доступу.

Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника приватним виконавцем було вирішено складати за наявними в матеріалах зведеного виконавчого провадження № 65902066, копіями технічної та правовстановлюючої документації без входження в середину квартири.

Відповідно до акту приватного виконавця від 24.06.2021 року при проведені виконавчих дій з примусового виконання зведеного виконавчого провадження №61259064, а саме: для перевірки майнового стану боржника та складання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, потрапити до квартири за вище вказаною адресою - не вдалося, оскільки двері ніхто не відчинив, на стук ніхто не реагував.

Звертаючись із апеляційною скаргою, апелянт вказує, що факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження підтверджується тим, що 19.07.2021 року на адресу приватного виконавця надійшла заява боржниці ОСОБА_3 з проханням відкласти проведення виконавчих дій. Також, апелянт наголошує, що боржницею не було виконано вимоги приватного виконавця, а саме не надано декларацію про доходи та майно боржника, не надано інформацію про рахунки у банках чи інших фінансових установах, що на думку апелянта, є підтвердженням факту ухилення від виконання рішення суду. Апелянт просить звернути увагу на те, що з моменту відкриття провадження боржник не з`являється до приватного виконавця, не цікавиться станом заборгованості та не вчиняє будь-яких дій, направлених на її погашення. Тому, апелянт вважає, що на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та вбачається із матеріалів виконавчого провадження.

Колегія суддів, відхиляючи доводи апеляційної скарги звертає увагу на наступне.

Так, згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Як вбачається із змісту подання приватного виконавця, обґрунтування обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження підтверджується лише направленням на адресу приватного виконавця від боржника заяви про відкладення проведення виконавчих дій.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказану заяву направлено 19.07.2021 року, тобто вже після проведення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим виконанням зведеного виконавчого провадження за № 65902066, а тому є об`єктивним сумнів, що боржниця станом на 24.06.2021 року була належним чином повідомлена про проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню № 65902066, а саме: складання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, в зв`язку із чим, боржника було зобов`язано надати безперешкодний доступ приватному виконавцю та супроводжуючим особам до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

При цьому, обґрунтованим є висновок районного суду, про те, що матеріали справи не містять доказів навмисного чи іншого свідомого ухилення від виконання ОСОБА_3 від обов`язку по сплаті боргу.

Також, у доводах апеляційної скарги, приватний виконавець посилається на те, що копії матеріалів виконавчого провадження, які були додані ним до подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзді за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, підтверджують факт умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Разом з тим, вказані доводи апелянта є необґрунтованими, оскільки в доданих приватним виконавцем матеріалах виконавчого провадження відсутні дані, що підтверджують факт не реагування боржника на вимоги приватного виконавця, факт ухилення боржниці від явки у відділ ДВС, та факт ухилення від сплати боргу. Додані до подання документи підтверджують лише факт відкриття виконавчих проваджень № 64614631 з примусового виконання виконавчого листа № 521/4830/13-ц, виконавчого провадження ВП № 65741737 з примусового виконання виконавчого листа № 521/7021/14-ц та об`єднання виконавчих проваджень ВП 65741737 та ВП 64614631 у зведене виконавче провадження з присвоєнням номеру ВП №65902066. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. В наданих відділом ДВС матеріалах відсутні докази того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання, що державна виконавча служба вживала всіх можливих заходів для примусового виконання рішення суду.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що з подання та доданих до нього документів не вбачається, що боржниці направлялись наступні документи: постанова про відкриття виконавчого провадження № 64614631 від 23.02.2021 року, постанова про арешт коштів від 23.02.2021 року у виконавчому провадженні №64614631 від 23.02.2021 року, постанова про арешт коштів від 23.02.2021 року у виконавчому провадженні №64614631 від 23.02.2021 року, постанова про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 65741737 від 09.06.2021 року, постанова про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №65741737 від 09.06.2021 року, постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 64614631 від 24.06.2021 року, вимога приватного виконавця №65902066 від 22.06.2021 року, оскільки ані конверту, ані рекомендованого повідомлення в матеріалах подання немає, виклики державного виконавця або повідомлення про проведення опису, взагалі наявність таких документів та що боржниця не надала доступу до житла, оскільки приватним виконавцем було відправлено лише постанову про відкриття виконавчого провадження № 647441737 від 09.06.2021 року конвертом з рекомендованим повідомлення, який повернувся до приватного виконавця із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що за жодних обставин не може свідчити про обізнаність боржниці про наявність зазначеної постанови.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 січня 2022 року про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 по справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 07 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Сегеда С.М.

Комлева О.С.