Дата документу 11.01.2022 Справа № 554/9618/18
Справа №554/9618/18
Провадження №2/554/29/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2022 року м.Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави в складі суду :
судді Блажко І.О.
при секретарі Роєнко О.О.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача Литовченка С.Ю.
третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_2 , приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Руденко Наталія Юріївна про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна, визнання права власності на частку квартири ,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна, визнання права власності на Ѕ частку квартири. В якій прохала: визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та покійного чоловіка ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 43 кв.м, житловою площею 26 кв.м, яка складається з 2 кімнат, у тому числі 1-а кімната (7) площею 9,6 кв.м, 2-а кімната (8) площею 16,4 кв.м, коридору (1) площею 5,9 кв.м, тамбуру (2) площею 0,8 кв.м, вбудованої шафи (3) площею 0,6 кв.м., санвузлу (4) площею 3,2 кв.и., кухні (6) площею 5,8 кв.м., одного відділення сараю в підвалі площею 2,0 кв.м. В обгрунтування позову зазначила, що, ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Шлюб юридично оформлений 11.01.1989 Центральним відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , місце проживання якого також було зареєстроване разом з нею, ОСОБА_1 та чоловіком. Квартира знаходилася в ЖБК « ОСОБА_6 ».На час реєстрації шлюбу, чоловік ще не повністю сплатив пайові внески за квартиру. Під час реєстрації шлюбу та проживання у вказаній квартирі, вони разом з чоловіком, за спільні кошти, сплачували пайові внески за квартиру. У 1993 році, оскільки чоловік був членом ЖБК « ОСОБА_6 », на його ім`я були видане свідоцтво про право власності на квартиру на підставі ЗУ «Про власність», який був чинним на той час. За час проживання у цій квартирі вони разом із чоловіком, за спільні кошти робили в ній ремонт, міняли сантехніку, вікна, двері, робили інші ремонтні роботи. Оскільки син підростав і йому була необхідна окрема кімната вони збирали гроші на покращення житлових умов. У 1995 році вони здійснили обмін однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , з доплатоюеквівалент 3 000 доларів США. Квартира, яку виміняли, складається із двох окремих кімнат житловою площею 26 кв.м, загальною площею 43 кв.м та знаходиться в ЖБК «Висота». Обмін квартир (договір міни) посвідчений 1-ю Полтавською держнотконторою від 30.08.1995 за № 4-2919, що підтверджується довідкою ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 30 липня 2018 року. Оскільки право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 було оформлене на чоловіка, ОСОБА_4 , то і договір міни був оформлений на нього, а тому право власності на спірну квартиру зареєстроване на ОСОБА_4 на підставі договору міни. Квартира АДРЕСА_1 , яку вони виміняли, не була обтяжена ремонтом, а тому вони у період шлюбу за спільні кошти із чоловіком зробили капітальний ремонт у квартирі. 15.10.2007 вони з ОСОБА_4 розлучились. Після розірвання шлюбу вона, ОСОБА_1 залишилась проживати у спірній квартирі, так як в квартирі проживав спільний син. ОСОБА_4 завжди визнавав її право на квартиру, ніколи не оспорював його. Поступово відносини між нами ускладнювались, із-за схильності чоловіка до вживання алкогольних напоїв, він не працював , син також офіційно не працював, а тому з метою зменшення витрат на оплату квартири вона, ОСОБА_1 знялась з реєстраційного обліку у спірній квартирі. Чоловік, ОСОБА_4 , став їздити на заробітки до Російської Федерації, працював там подовгу. За час коли він був на заробітках, вона проживала із сином в спірній квартирі, оскільки не має іншого житла, не має родичів в м. Полтава, окрім сина. 31.05.2018 в м. Красногорськ Московської області РФ чоловік трагічно загинув. Після цього вона, ОСОБА_1 та син звернулись до нотаріуса, син для отримання спадщини, а вона для отримання свідоцтва про право власності на половину квартири на підставі вимог СК України. Нотаріус повідомив, що 21.02.2018 ОСОБА_4 посвідчив у ПН Полтавського МНО ОСОБА_7 заповіт, яким заповідав все своє майно відповідачеві у справі ОСОБА_3 , який постійно споював колишнього чоловіка. Також нотаріус повідомив, що ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини. Вона, ОСОБА_1 не є спадкоємцем за законом, а тому не вправі оспорювати заповіт, однак вважає, що ОСОБА_4 склав його не маючи власного волевиявлення для такої дії.Отже вона, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 , разом з ним, в період шлюбу, за наші спільні кошти в період з січня 1989 року по 1992 рік включно сплачувала паєнакопичення за квартиру, яку отримав у результаті обміну чоловік, під час обміну квартир вони за спільні кошти здійснили доплату за обмін на більшу квартиру у розмірі еквівалентній 3000 доларів США та отримали у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , в якій провели капітальний ремонт, а отже те майно, яким володів чоловік до реєстрації шлюбу збільшилось у вартості та кількості. Спірна квартира є спільною власністю з підстав, передбачених ч.1 ст.62 СК України, яка передбачає, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На час реєстрації шлюбу між ними паєнакопичення за вказану квартиру повністю не були виплачені. Вона, ОСОБА_1 в період шлюбу, разом із чоловіком та за спільні кошти, сплачувала їх протягом 1989-1992 років. Потім в результаті обміну цієї квартири на більшу, двокімнатну квартиру, вони спільними коштами здійснили доплату за обмін, а також у період шлюбу провели вже у двокімнатній квартирі капітальний ремонт. Таким чином, якщо зрівняти вартість майна, яке було у колишнього чоловіка до реєстрації шлюбу і після реєстрації шлюбу, то слід дійти до висновку, що за рахунок спільних коштів майно чоловіка значно збільшилось у вартості, кількості кімнат та розміру квартири, а отже наявні підстави для визнання спірної квартири спільною сумісною власністю.Спірна квартира набута в період перебування в шлюбі, а той факт, що вона зареєстрована на чоловіка, не позбавляє її права на частку в квартирі. Чоловік завжди визнавав за нею право власності на спірну квартиру, ніколи не звертався до суду не визнавав квартиру своєю особистою власністю, а наявність заповіту не позбавляє її права звернутись до суду за захистом прав, щодо визнання за нею права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя. Виходячи з вимог статті 70 СК України розмір її частки у спірній квартирі, як спільній сумісній власності подружжя становить Ѕ частка, через що звертається до суду з даним позовом (т.1 а.с.3-7).
26 листопада 2018 року ухвалою судді відкрито провадження в справі №№554/9618/18. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Клопотання ОСОБА_1 задоволено. Витребувано у ПН Полтавського МНО Руденко Н.Ю. належним чином завірену копію спадкової справи, яка відкрита після смерті ОСОБА_4 . Витребувано у ПН Полтавського МНО Соляник А.В. належним чином завірену копію заповіту ОСОБА_4 , який посвідчений 21 лютого 2018 року. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 26 грудня 2018 року (т.1 а.с.28, 29).
26 листопада 2018 року ухвалою суду заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 заборонивши ПН Полтавського МНО Руденко Н.Ю. видавати свідоцтво про право на спадщину у спадковій справі, яка відкрита після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до розгляду справи та набранням рішення законної сили (т.1 а.с.30, 31).
18 лютого 2019 року ухвалою суду виправлено описку в ухвалі від 26.11.2018, а саме зазначити в резолютивній частині ухвали : стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації АДРЕСА_4 фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; боржник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючий АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (т.1 а.с.113, 114).
20 лютого 2019 року до суду надійшли пояснення від третьої особи. В яких зазначив, що позивач у справі ОСОБА_8 та померлий ОСОБА_4 є його батьками. Він повністю підтримую позовні вимоги ОСОБА_1 . Його батьки перебували у зареєстрованому шлюбі шлюб юридично з 11 січня 1989 року. Батьки розлучились 15 жовтня 2007 року.Після розірвання шлюбу він залишився проживати з батьками, спочатку у квартирі залишилась проживати матір, а потім залишився з батьком. Батько ніколи не заперечував тієї обставини, що матір має право на квартиру, тим більше він залишився проживати з батьком, а матір майже кожного дня приходила до них, прала речі, готувала їжу, цікавилась навчанням у школі, вихованням.Батько часто виїздив на заробітки у Російську Федерацію, він ще був неповнолітнім, а тому матір у ці періоди завжди була з ним. У 2015 році він одружився, привів у квартиру свою дружину, там у нього народилась донька, вони з батьком проживали разом. Виїхавши на роботу до РФ, наприкінці березня, 31.05.2018 йому повідомили, що батько трагічно загинув в м. Красногорськ Московської області РФ. Поховання батька відбулось особисто ним та його сім`єю (дружино та матір`ю). Коли звернувся для отримання спадщини, матір також звернулась для отримання свідоцтва про право власності на половину квартиру на підставі вимог СК України. Нотаріус повідомив, що 21.02.2018 ОСОБА_4 посвідчив у ПН Полтавського МНО ОСОБА_9 заповіт, яким заповідав все своє майно ОСОБА_3 , котрий повідомив, що ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини. Матір перебуваючи у шлюбі з батьком, за спільні з ним кошти в період з січня 1989 року по 1992 рік включно сплачувала паєнакопичення за квартиру, яку отримав у результаті обміну батько. Під час обміну квартир батьки за спільні кошти здійснили доплату за обмін на більшу квартиру у розмірі еквівалентній 3000 доларів США та отримали у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , в якій провели капітальний ремонт, а отже спірна квартира є спільною сумісною власністю батьків. Він та матір мають право на поливну квартири.Спірна квартира набута батьками в період перебування в шлюбі, а той факт, що вона зареєстрована на батька, не позбавляє матір права на частку в квартирі.Факт незвернення із позовом про розподіл майна подружжя не є підставою для припинення права власності на спільну сумісну власність (ВС/КЦС № 647/1683/15-ц від 28.02.2018).Вказана постанова роз`яснює, що діє абсолютна презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 07.02.2018 № 654/5243/14. Батько ніколи не звертався до його матері з позовом про визнання спірної квартири його особистою власністю, завжди визнавав за нею право власності на спірну квартиру. Батьки завжди говорили, що квартира залишиться йому, єдиному їхньому сину, а тому ніколи не ділили квартиру.Так сталося, що батько склав заповіт на все своє майно сторонній особі. Вважає, що він не мав на це усвідомленого волевиявлення. Він не може порушити права матері на спірну квартиру і вважає, що вона має право на Ѕ частину квартири, тому прохає задовольнити її позовні вимоги. Прохає розглядати справу у його відсутність (т.1 а.с.121-123).
20 лютого 2019 року ухвалою суду уклопотанні представника відповідача ОСОБА_3 , за ордером ОСОБА_10 про зупинення провадження відмовлено. Продовжено процесуальний строк розгляду справи. Відкладено розгляд справи №554/9618/18. Призначено засідання на 27 березня 2019 року (т.1 а.с.128, 129).
27 березня 2019 року заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/9618/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна, визнання права власності на частку квартири задоволено повністю. Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та покійного чоловіка ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 43 кв.м, житловою площею 26 кв.м, яка складається з 2 кімнат, у тому числі 1-а кімната (7) площею 9,6 кв.м, 2-а кімната (8) площею 16,4 кв.м, коридору (1) площею 5,9 кв.м, тамбуру (2) площею 0,8 кв.м, вбудованої шафи (3) площею 0,6 кв.м., санвузлу (4) площею 3,2 кв.и., кухні (6) площею 5,8 кв.м., одного відділення сараю в підвалі площею 2,0 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 857 гривень 40 копійок (т.1 а.с.154-160).
19.04.2019 до суду надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення. В якій зазначив, що ОСОБА_3 в судовому засіданні присутнім не був, про заочне рішення дізнався значно пізніше. З повним текстом ознайомився лише після його отримання в приміщенні суду 10.04.2019. Судове засідання у справі було призначене на 27.03.2019. Проте тривалий час фізіологічний стан ОСОБА_3 не дозволяв опікуватися питаннями пов`язаними з позовом. Це зокрема, стало причиною припинення відносин з надання правової допомоги з адвокатом Кабальським Р.О., оскільки ОСОБА_3 не міг надати необхідних документів та матеріалів для формування правової позиції у справі. На підтвердження цього надає листок виїзду Полтавського обласного центру екстреної медичної допомоги 27.03.2019. Саме ця обставина (фізіологічна неспроможність з`явитися до приміщення суду та відсутність правової допомоги) стала і причиною того, що ним не було подано відзив на позовну заяву, та жодних доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі. Позивач вводить суд в оману повідомляючи «факти», що не відповідають дійсності. Так з її слів, спірна квартира була отримана внаслідок обміну, у період шлюбу, з доплатою у сумі 3 000 доларів США. Ця інформація не відповідає дійсності та спростовується матеріалами спадкової справи. Так, відповідно до договору міни від 30.08.1995, на яких посилається позивач, пункту 4: «доплата за даним договором, сторони не передбачають». Тобто, договір міни (обміну) квартир було здійснено без жодних доплат та, відповідно, без зміни (збільшення) вартості об`єкту. Таким чином, квартира за адресою АДРЕСА_2 була отримана ОСОБА_4 ще ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто до укладення шлюбу з позивачем ОСОБА_1 (11.01.1989), а тому не може вважатися спільною власністю подружжя. В подальшому ця квартира як об`єкт особистої приватної власності саме ОСОБА_4 була обміняна на спірну квартиру за адресою АДРЕСА_7 . Обмін здійснювався без доплат, а тому спільних коштів подружжя на її придбання не витрачалося. З огляду на викладене вище, квартира за адресою АДРЕСА_7 є особистою приватною власністю померлого ОСОБА_4 , та не була об`єктом спільної власності подружжя. Тому вимоги позивача є необґрунтованими. Твердження про те, що позивач доплатила 3 000 доларів США за договором міни, жодними доказами не підтверджено ті обставини, що позивач брала грошову участь у ремонті та покращенні квартир (як першої так і другої). За будь-яких умов, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Так, відповідно до ст.72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, порушення будь-якого з перелічених елементів є прямим порушенням права власності особи. А тому, якщо позивач вважала себе співвласницею спірної квартири, після того як вона позбавлена можливості користування та володіння (а можливості розпоряджатися в неї не було взагалі), її права як співвласника (за її переконанням) було порушено, а тому почався перебіг строку позовної давності. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст.ст.106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст.ст.109, 110 СК України), а від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК України). Тому, переконаний, що навіть якщо припустити ґрунтовність міркувань ОСОБА_1 , про те, що вона є співвласником спірної квартири, вважає, що нею було пропущено строк позовної давності. Прохає вважати це заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до спірних правовідносин. У зв`язку з чим прохає: скасувати заочне рішення від 27.03.2019 у справі №554/9618/18, винесене Октябрським районним судом м. Полтави і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.165-167).
05 червня 2019 року ухвалою суду заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/9618/18 - задоволено. Скасовано заочне рішення від 27.03.2019 у справі №554/9618/18. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду на 13.30 годин на 03 липня 2019 року (т.1 а.с.208-210).
11 вересня 2019 року ухвалою суду клопотання - задоволено. Перейдено від розгляду в спрощеному до загального позовного провадження у цивільній справі №554/9618/18. Викликано, в судове засідання свідка ОСОБА_11 , який проживає за адресою: АДРЕСА_8 . Закрито підготовче засідання у справі №554/9618/18. Призначено судове засідання на 15.30 годин на 02 жовтня 2019 року (т.2 а.с.3, 4).
05 листопада 2019 року ухвалою суду витребувано у командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) копії посвідчення про відрядження №№ НОМЕР_4 від 18.09.2019. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна, визнання права власності на частку квартири зупинено (т.2 а.с.31, 32).
05 жовтня 2021 року ухвалою суду поновлено провадження у цивільній справі №554/9618/18. Призначено справу до розгляду на 11.00 годин на 10 листопада 2021 року (т.2 а.с.83).
10 листопада 2021 року ухвалою судді клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів повернуто без розгляду (т.2 а.с.105, 106).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відносно строку позовної давності заперечувала, оскільки про порушення свого права дізналася коли син звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Літовченко С.Ю. позов підтримав, прохав задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відносно застосування строків позовної давності заперечував.
В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 до суду 10.11.2021, 25.11.2021 та 11.01.2022 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце судового засідання шляхом вручення судової повістки. Відзив на позовну заяву суду не надав (т.2 а.с.116, 126).
Третя особа ПН Полтавського МНО Руденко Н.Ю. до суду не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена про судове засідання, надавши суду лист в якому прохала здійснювати слухання справи за її відсутності (т.2 а.с.129).
Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши позивача, представника позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову повністю.
Судом встановлено, що однокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_2 була отримана ОСОБА_4 ще 20.09.1985 та він був квартиронаймачем цієї квартири, що слідує із копії ордеру на житлове приміщення №462 від 10.09.2005 (т.1 а.с.20).
Вказана квартира знаходилась в ЖБК «Галактика» та у 1993 році, оскільки ОСОБА_4 був членом ЖБК «Галактика», на його ім`я було видане свідоцтво про право власності на квартиру на підставі ЗУ «Про власність», який був чинним на той час.
Таким чином, квартира за адресою АДРЕСА_2 була отримана ОСОБА_4 ще ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто до укладення шлюбу з позивачем ОСОБА_1 (11.01.1989), та у 1993 році, оскільки ОСОБА_4 був членом ЖБК «Галактика», на його ім`я було видане свідоцтво про право власності на квартиру на підставі ЗУ «Про власність», а тому вищевказана квартира не може вважатися спільною власністю подружжя.
У 1995 році ОСОБА_4 здійснив обмін однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Квартира складається із двох окремих кімнат житловою площею 26 кв.м, загальною площею 43 кв.м та знаходиться в ЖБК «Висота». Обмін квартир посвідчений Першою Полтавською державною нотаріальною конторою від 30.08.1995 за № 4-2919. Договір міни був оформлений на ОСОБА_4 , а тому право власності на спірну квартиру зареєстроване на ОСОБА_4 на підставі договору міни, що підтверджується копією : довідок ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор», договору міни (т.1 а.с.24, 25, 75).
Як слідує із договору міни від 30.08.1995 доплати за даним договором, сторони не передбачають. Тобто, договір міни (обміну) квартир було здійснено без жодних доплат та, відповідно, без зміни (збільшення) вартості об`єкту.
Таким чином, в подальшому квартира за адресою АДРЕСА_2 , як об`єкт особистої приватної власності саме ОСОБА_4 була обміняна на спірну квартиру за адресою АДРЕСА_7 . Обмін здійснювався без доплат, а тому спільних коштів подружжя на придбання спірної квартири не витрачалося.
На підставі викладеного, квартира за адресою АДРЕСА_7 є особистою приватною власністю померлого ОСОБА_4 та не була об`єктом спільної власності подружжя.
15 жовтня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розлучилися, що слідує із копії свідоцтва про розірвання шлюбу (т.1 а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_6 в м.Красногорськ Московської області РФ загинув колишній чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що слідує із копії свідоцтва про смерть (т.1 а.с.14).
ІНФОРМАЦІЯ_7 після смерті батька ОСОБА_1 , син померлого - ОСОБА_2 звернувся до ПН Полтавського МНО ОСОБА_12 з заявою про прийняття спадщини (т.1 а.с.55).
Як слідує із зави, після смерті ОСОБА_1 залишилось наступне майно : квартира АДРЕСА_1 ; ј частина квартири АДРЕСА_9 та інше майно. Я, ОСОБА_2 , заявляю про бажання прийняти спадщину після померлого батька з будь-яких підстав. Крім нього інші спадкоємці першої черги : діти, батьки померлого відсутні. Подружжя, що пережив померлого немає.
22.10.2018 звернувся після смерті ОСОБА_1 до ПН Полтавського МНО Руденко Н.Ю. з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 (т.1 а.с.68).
Як слідує із зави, померлий ОСОБА_4 залишив на ім`я ОСОБА_3 заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, Соляник А.В. 21 лютого 2018 року за реєстровим №661. Заповідане спадкове майно складається : квартира АДРЕСА_1 ; ј частина квартири АДРЕСА_9 та інше спадкове майно з будь-яких законних підстав. На день відкриття спадщини інші спадкоємці померлого першої черги (діти, подружжя, батьки), які б мали право на обов`язкову частку у спадковому майні (непрацездатні, неповнолітні, інваліди) відсутні (т.1 а.с.71).
Станом на день розгляду справи заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, ОСОБА_7 21 лютого 2018 року за реєстровим №661 є чинним, ніким не змінений, не скасований.
28.11.2018 до ПН Полтавського МНО Руденко Н.Ю. із заявою звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В якій прохали не видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_1 звернулась до Октябрського районного суду м.Полтави із позовом до ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на Ѕ частку вказаної квартири. А ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту від 21.02.2018 вчиненого спадкодавцем ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 недійсним (т.1 а.с.80).
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суду, твердження про те, що позивач доплатила 3 000 доларів США за договором міни, жодними доказами не підтверджено та не підтверджено ті обставини, що позивач брала грошову участь у ремонті та покращенні квартир (як першої так і другої).
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку квартири. Оскільки, квартира за адресою АДРЕСА_7 була особистою приватною власністю померлого ОСОБА_4 та не була об`єктом спільної власності подружжя.
Судові витрати у справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають (1 505+352,40) 1 857 грн. 40 коп. (т.1 а.с.1, 2).
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Також стягнути з ОСОБА_3 судові витрати сплачені позивачем при подачі позову.
Керуючись ст.ст.12, 81, 130, 131, 141, 212, 229, 263, 280, 283, 354, 430 ЦПК України, суд ,-
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна, визнання права власності на частку квартири відмовити повністю.
Судові витрати у розмірі 1 857 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім) гривень 40 (сорок) копійок віднести на користь держави.
Складання повного тексту рішення відкладено на сім днів 17 січня 2022 року.
Позивач громадянка України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована - квартира АДРЕСА_10 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Відповідач громадянин України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання відома адреса реєстрації квартира АДРЕСА_11 ,ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Третя особа громадянин України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає квартира АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .
Третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Руденко Наталія Юріївна, місцезнаходження вулиця Чорновола, 6, місто Полтава.
Повторне заочне рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання повного судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, визначений строк обчислюється з дня отримання повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.
Повний текст рішення складено 17 січня 2022 року.
Суддя І.О.Блажко