П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 359/9730/20

Номер провадження 22-ц/824/5081/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до малолітньої ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її батько ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, та за зустрічним позовом малолітньої ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її батько ОСОБА_4 , про визнання за ОСОБА_2 права власності на ј частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та на ј частину земельної ділянки з кадастровим номером :11:033:0038, загальним розміром 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , що успадковані ОСОБА_4 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері позивача - ОСОБА_5 , відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги є позивач та ОСОБА_4 .

З метою прийняття спадщини, позивач, у шестимісячний строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Під час реєстрації спадкової справи позивач дізнався, що його мати на випадок своєї смерті склала заповіт, яким усе своє майно заповіла малолітній онуці ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_4

04 листопада 2020 року, після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постановою державного нотаріуса від 05 листопада 2020 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.

Проте, на думку позивача, у нього виникло право на ј частину спадкового майна. Разом з тим, правовстановлюючі документи на зазначене майно в останнього відсутні, а відтак, отримати дублікати зазначених документів, неможливо, у зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутися до суду.

У березні 2020 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування обов`язкової частки у спадщині після смерті спадкодавця - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача за зустрічним позовом та мати відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_5 .

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно з чого б воно не складалося, заповіла своїй онучці ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння та земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що ОСОБА_2 повинен бути усунутий від права на спадкування, оскільки, спадкодавець померла у віці 80 років.

Через свій похилий вік останній рік свого життя спадкодавець самостійно обслуговувати себе не могла, потребувала стороннього догляду, а після 05 лютого 2020 року взагалі не вставала з ліжка.

Постійний догляд за ОСОБА_5 здійснювали ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_6 , які є батьками малолітньої ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , понесли витрати на лікування, а в подальшому й на поховання спадкодавця.

В свою чергу, відповідач за зустрічним позовом участі у зазначених витратах не приймав.

Враховуючи наведене, позивач за зустрічним позовом вважає, що її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року (а.с. 149-156) у задоволенні позову ОСОБА_2 до малолітньої ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її батько ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а також в задоволенні зустрічного позову малолітньої ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні первісного позову, 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частин6і нове судове рішення, яким первісні позовні вимоги, задовольнити, в іншій частині рішення суду, залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оригінали правовстановлюючих документів не є втраченими чи зіпсованими, а знаходяться у відповідача за первісним позовом, яка відмовляється їх надати. Таким чином, позивач за первісним позовом позбавлений можливості звернутися до нотаріальної контори для можливості отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_5 . Зазначене свідчить про наявність між сторонами спору, що підтверджується визнанням відповідачем за первісним позовом наявності у неї оригіналів правовстановлюючих документів та звернення останньої до суду із зустрічним позовом про усунення скаржника від спадкування.

Скаржник зазначає, що його представником було подано адвокатський запит до Київського обласного державного нотаріального архіву щодо отримання дублікатів правовстановлюючих документів. Зазначений адвокатський запит та відповідь на нього скаржником буде надано до суду пізніше.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судове засідання скаржник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується звітом про доставлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу його представника. Крім того, від представника скаржника надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність скаржника.

Відповідач за первісним позовом до суду апеляційної інстанції не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також звітом про доставлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу її представника. Крім того, від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Також на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача за первісним позовом - адвоката Спаського А.Ю. про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі. Разом з тим, доказів на підтвердження зазначеного, адвокатом надано не було, у зв`язку з чим, та враховуючи клопотання відповідача за первісним позовом про розгляд справи у його відсутність, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе слухати справу у відсутність осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог сторонами не оскаржується, а відтак, не потребує апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач за первісним позовом не був позбавлений права та можливості отримати та надати нотаріусу дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, виданого 15 жовтня 1997 року за реєстровим №1627, Бориспільською міською державною нотаріальною конторою, на підставі якого було здійснено реєстрацію права власності на спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 за спадкодавцем ОСОБА_5 . Крім того, позивачем за первісним позовом не надано доказів того, що: він звертався до Бориспільської міської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на належну йому обов`язку долю у спадщині; у нього виникли складнощі в оформленні права на спадщину у встановленому законом позасудовому порядку; а також доказів вартості усього спадкового майна, яке має бути враховано нотаріусом при видачі свідоцтва про право на обов`язкову долю у спадщині.Крім того, позивач не звертався до законних представників спадкоємця за заповітом - малолітньої ОСОБА_3 , з приводу надання необхідних документів нотаріусу для оформлення спадщини, а також до нотаріуса щодо витребування цих доказів у законних представників ОСОБА_3 .

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років померла ОСОБА_5 (а.с. 06).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним сином померлої ОСОБА_5 (а.с. 07).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є внучкою померлої ОСОБА_5 (а.с. 110).

Із заповіту складеного ОСОБА_5 , посвідченого 28 січня 2020 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В., зареєстрований в реєстрі за №2-53, вбачається, що ОСОБА_5 все своє майно якого все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй онуці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 98).

ОСОБА_5 є власником житлового будинок з надвірними будівлями та спорудами, та земельної ділянки з кадастровим номером :11:033:0038, площею 0,1 га, які розташовані по АДРЕСА_1 належали (а.с. 11, 12-13).

Згідно звіту про оцінку нерухомого майна, дата оцінки 20 листопада 2020 року, ринкова вартість нерухомого майна, яким є житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами без врахування земельної ділянки, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 20 листопада 2020 року склала 580 890 грн., а його ј частина склала 145 222 грн. (а.с. 29-30).

На момент відкриття спадщини позивачу за первісним позовом виповнилося 60 років (а.с. 09).

03 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із заяву про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 106).

Постановою державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори від 05 листопада 2020 року, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Підставою для відмови стало те, що спадкоємцем ОСОБА_2 не надано правовстановлюючого документа на нерухоме майно, яке належить його померлій матері ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , а в матеріалах спадкової справи відповідні документи також відсутні (а.с. 10).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, пенсійний вік для чоловіків встановлений 60 років при стажі роботи не менше 25 років.

Аналогічне положення також містить стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові 01 серпня 2019 року у справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18) зазначено, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом.

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 761/24381/14-ц (провадження № 61-14459св18), право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер у тому розумінні, що цим правом наділяється виключно певне вичерпне коло спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у задоволенні їх майнових інтересів (стаття 1241 ЦК України). Зокрема відповідним правом наділені особи, які в силу свого фізичного стану об`єктивно позбавлені здатності рівної, поруч з іншими особами, реалізації своїх прав, що вимагає додаткового їх захисту з боку держави. Тому право на обов`язкову частку прямо виключено зі спадщини, яка переходить до спадкоємців особи, що мала це право.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що право на обов`язкову частку у спадщині не входить до складу спадщини (спадкова маса) і не може бути передано спадкоємцеві в порядку спадкування, тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову»

Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 1 березня 2021 року у справі № 637/882/19 (провадження № 61-8090св20) право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця, в силу прямої вказівки закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_4

ОСОБА_5 , на випадок своє смерті, склала заповіт, яким усе своє майно заповідала своїй онуці ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , померла. Після її смерті, відкрилася спадщина.

На день відкриття спадщини, позивачу за первісним позовом виповнилося 60 років, а відтак, останній має права на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України.

Так, позивач за первісним позовом, як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений Законом шестимісячний строк, звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом з тим, постановою Бориспільської міської державної нотаріальної контори від 05 листопада 2020 року, позивачу за первісним позовом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на майно, яке належить спадкодавцю.

При цьому, як зазначає позивач за первісним позовом, він не має у розпорядженні оригіналів таких документів, оскільки вони знаходяться у його брата - ОСОБА_4 , що останнім не заперечується.

Як вбачається із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, станом на день смерті спадкодавцю належало на праві власності наступне майно: житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,10 га з кадастровим номером :11:033:0038, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_5 , який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів, відповідно до закону має право на обов`язкову частку у спадковому майні ОСОБА_5 , наявні підстави для визнання за ним права власності на ј частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та на ј частину земельної ділянки з кадастровим номером :11:033:0038, загальною площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач за первісним позовом не був позбавлений можливості отримати та надати нотаріусу дублікати правовстановлюючих документів, є помилковим, оскільки відповідно до п. 1.1 глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Разом з тим, як зазначає позивач за первісним позовом, оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно знаходяться у його брата ОСОБА_4 , що останнім не заперечується. При цьому, ОСОБА_4 такі документи позивачу за первісним позовом не надає. Тобто, правовстановлюючі документи на спадкове майно не втрачені та не зіпсовані, що виключає можливість отримати їх дублікати.

Висновок суду про те, що в матеріалах справи не містяться докази на підтвердження того, що позивач за первісним позовом звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та, що у нього виникли складнощі у її прийнятті, спростовується постановою Бориспільської міської державної нотаріальної контори від 05 листопада 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 10).

Висновок суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів звернення позивача за первісним позовом до відповідача з метою отримання оригіналів правовстановлюючих документів, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні первісних позовних вимог, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідач за первісним позовом заперечує проти задоволення первісних позовних вимог, крім того, останній звернувся із зустрічними позовними вимогами щодо усунення позивача за первісним позовом від права на спадкування. Зазначене свідчить про наявність між сторонами спору, та відсутність добровільної згоди відповідача за первісним позовом на надання позивачу за первісним позовом правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Висновок суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів звернення позивача за первісним позовом до нотаріуса щодо витребування правовстановлюючих документів, є безпідставним, оскільки чинним законодавством України не надано право нотаріусу на витребування у іншої сторони, яка не являється спадкоємцем, правовстановлюючих документів. В даному ж випадку, доказів на підтвердження того, що відповідачем за первісним позовом було подано заяву про прийняття спадщини, матеріали справи не містять, а відтак, нотаріус не мала повноважень на витребування у нього правовстановлюючих документів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, про задоволення первісного позову.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_5 , на ј частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_5 , на ј частину земельної ділянки з кадастровим номером :11:033:0038, загальною площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), який діє в інтересах ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 3 630 грн. 75 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура