РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Омельченко Ю. М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Харківській області, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої рішеннями органів державної влади,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду міста Харкова з позовом до Управління патрульної поліції у Харківській області, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з Управління патрульної поліції в Харківській області шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на її користь відшкодування моральної шкоди у сумі 5 723 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 січня 2018 року визнано протиправними дії інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м Харкові лейтенанта поліції Сіпка С. А. про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП, а саме, що остання 01 серпня 2018 року о 20-11 год., керуючи транспортним засобом Nissan Juke, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Свободи, 11/13, керувала транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушила пункт 19.1.а ПДР, та накладення стягнення у розмірі 425 грн. Постанову скасовано і справу про адміністративне правопорушення закрито.

Позивач вважає, що незаконним рішенням інспектора поліції їй була завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона протягом тривалого часу душевно страждала, зверталася до фахівців у галузі права за консультаціями, складанням позову про оскарження винесеної відносно неї постанови, вимушена була звертатися до суду з метою доведення факту своєї непричетності до скоєння інкримінованого їй адміністративного правопорушення, неодноразово викликалась та з`являлась до суду. Внаслідок вищевказаних неправомірних дій був порушений її звичайний уклад життя, що призвело до погіршення та позбавлення можливості в реалізації своїх звичок та бажань, погіршення взаємовідносин з родичами, принизило її честь, гідність та ділову репутацію, що вимагає додаткових зусиль для відновлення та організації її життя.

Ураховуючи викладене, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі.

23 січня 2020 року ухвалою Київського районного суду міста Харкова вищевказану справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду міста Харкова, який, у свою чергу, ухвалою від 05 травня 2020 року передав зазначену цивільну справу за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2020 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Жовноватюк В. С.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом.

Розпорядженням Виконуючого обов`язки керівника апарату Петухової А. О. від 05 лютого 2021 року № 217 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 640/11283/18, провадження № 2/760/2151/21, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В. С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами.

На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року вищевказану цивільну справу прийнято до розгляду головуючим суддею Ішуніною Л. М. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались.

Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками.

Представником відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Бєловою А. М. був поданий до суду відзив, в якому остання заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення її стосунків з іншими людьми, приниження її честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, які вона зазначає в позові. Крім того, сам факт скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не є доказом заподіяння їй моральної шкоди. Водночас, вказана постанова була оскаржена та скасована, ОСОБА_2 суму штрафу не сплачувала. За таких обставин, вважає позов необґрунтованим та просить відмовити в задоволенні позову.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони в судове засідання не викликались, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Судом установлено, що 01 січня 2018 року інспектором 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові сержантом поліції Сіпком С. А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 252799, якою встановлено, що 01 січня 2018 року о 20:11 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Nissan Juke, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Свободи, 11/13 у м. Харкові, керувала транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушила пункт 19.1.а ПДР - порушення водіями транспортних засобів використання освітлювальних приладів в темну пору, в умовах недостатньої видимості, в тунелях, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною другою статті 122 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 січня 2018 року, яке набрало законної сили, дії інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові сержантом поліції Сіпка С. А. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності визнано протиправними. Постанову від 01 січня 2018 року серії ЕАА № 252799 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП скасовано. Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

На підставі пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР в особи право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). При цьому, не спростовується те, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не відступила від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення відшкодування дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Як установлено судом рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 січня 2018 року, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Харкові сержанта поліції Сіпка С. А. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, постанову від 01 січня 2018 року серії ЕАА № 252799 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідльності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, скасовуючи вищевказану постанову та закриваючи провадження по адміністративній справі, судовим рішенням встановлено факт протиправності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті122 КУпАП, що, в свою чергу, безумовно свідчить про наявність у неї душевних страждань внаслідок таких дій посадової особи державного органу, тобто наявність моральної шкоди, і є підставою для її відшкодування державою.

Що стосується визначеного позивачем розміру моральної шкоди в сумі 5 723 грн, з яких: 3 723 грн - розмір шкоди, визначений відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», 2 000 грн - оцінка позивачем власних переживань з приводу протиправного притягнення її до відповідальності, то суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначений позивачем розмір моральної шкоди на підставі статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, станом на 01 січня 2018 року, в розмірі 3 723 грн, суд вважає необгрунтованим, оскільки відповідно до вказаного Закону відшкодуванню підлягають: заробіток та інші грошові доходи, які втратив громадянин внаслідок незаконних дій; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (частина перша статті 12, пункт 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»), а позивачем не вказано, що саме підлягає відшкодуванню в розумінні зазначеного Закону та не надано відповідних доказів.

Що стосується моральної шкоди, яку визначила позивач у розмірі 2 000 грн, суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були нею витрачені для відновлення свого порушеного права. Зокрема, що відносно позивача мало місце неправомірне здійснення адміністративного провадження та накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу. З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності і до дня ухвалення судом рішення про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП пройшов 1 місяць (з 01січня 2018 року по 30 січня 2018 року). Все це призвело до зміни звичного укладу її життя, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт та спричинило душевні переживання.

На підставі викладеного та з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 2 000 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи відповідача не спростовують наведених позивачем обставини.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання цього позову до суду, її позов до держави задоволений частково, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 246,68 грн, пропорційно розміру задоволених вимог, у цій справі віднести на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 525, 526, 615, 625, 629 ЦК України, статтями 12, 13, 76-81, 137, 141, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 246,68 грн віднести на рахунок Держави.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідачі:

- Управління патрульної поліції у Харківській області, місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315а;

- Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3;

- Державна казначейська служба України, , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна