РІШЕННЯ

Іменем України

19.05.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі головуючого - судді Ванівського Ю.М.

секретаря судового засідання Лозинського Т-Р.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.04.2021 року між ним та відповідачем було підписано договір про приєднання до публічного договору №APLV29385 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу, на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, на офіційному веб-сайті www.planetavto.cm.ua. За цим договором лізингодавець надає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно Специфікації, викладеної у додатку №1, строк лізингу 60 місяців.

Згідно додатку №2 до договору надання фінансового лізингу сторонами погоджено графік та суми платежів за договором №APLV29385. Згідно п.14.7 договору, після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу, лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 252 000 грн. Згідно п.14.2 договору, щомісячно в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 5410 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточному місяцю.

На виконання мов договору відповідач передав йому автомобіль Jaguar моделі XF № кузова НОМЕР_1 , держномер НОМЕР_2 , 2012 року випуску згідно додатку №1 до договору.

Згідно договору та додатку №3 до договору, ним вносилися платежі: 1-й платіж у розмірі 252 000 грн., наступні платежі у розмірах згідно графіку та відповідно до виписки АТ «Таскомбанк» на загальну суму 300750 грн.

Предмет лізингу автомобіль Jaguar моделі XF № кузова НОМЕР_1 , держномер НОМЕР_2 у нього вилучено 12.01.2021 р. ( вірний рік «2022») на підставі події «Дефолт», що підтверджується актом приймання передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» від 12.01.2021р., з мотивів наявності простроченої заборгованості.

Вказує, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст..799 ЦК не було нотаріально посвідчено, а томі він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним. Просить позов задоволити.

29.04.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що заявлені позивачем позовні вимоги про повернення лізингових платежів у зв`язку з встановленням нікчемності договору фінансового лізингу задоволенню не підлягають з огляду на пряму вказівку у спеціальній нормі ч.1 ст.809-1 ЦК України, яка регулює наслідки нікчемності саме договорів фінансового лізингу, згідно якої, лізингові платежі, сплачені на момент визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного, поверненню не підлягають. Просить відмовити у задоволенні позову.

03.05.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Ззаначає що відзив відповідача є необґрунтованим з наступних підстав. ТОВ «Автокредит плюс» не посилається у визначенні суми за користування на жоден доказ. Довідка щодо собівартості послуг з користування автомобілем не є належним та допустимим доказом на підтвердження цієї обставини, оскільки визначений розмір плати за користування автомобілем ґрунтується на умовах договору, нікчемність якого сторнами не заперечується. Щодо тверджень відповідача про необхідність відрахування від вказаної суми плати за користування предметом лізингу прямо суперечать визначеним законом правовим наслідкам недійсності правочину. Відповідач не має права на плату (комісія) за користування предметом лізингу, оскільки дана плата яку просить відповідач та вказана в абзаці другому частини першої статті 216 ЦК України, сума відшкодування вартості за користування майном н є тотожними правовими критеріями. Щодо тверджень відповідача про застосування кондиційного зобов`язання, у даній справі неможливе, адже такий спосіб захисту можливий, якщо для цього існують підстави, передбачені статтей 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача майно. Просить задовольнити позов в повному обсязі.

10.05.2022 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач вважає, що сума коштів, які позивач, як фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, складає 53489,8 грн., тобто 188,34 грн. за добу ( 53489,8 грн./284 доби). Просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свою позицію викладену у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 01.04.2021 між позивачем та відповідачем було підписано заяву про приєднання до публічного договору № APLV29385 про надання фінансового лізингу строком на 60 місяців.

Згідно п.14.1.7 цієї заяви, після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізинго одержувач вносить аванс у розмірі 252 000 грн. на транзитний рахунок, вказаний в п.14.1.5 Договору.

Згідно п. 14.2 заяви, щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж у розмірі 5410 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору та які виникли у лізингодавця протягом місяця якому передує поточний місяць.

Як вбачається з Специфікації та акту приймання передачі ( Додаток №1 до Догвору фінансового лізингу APLV29385 від 01.04.2021), лізингодавцеь ТОВ «Автокредит Плюс» передає лізингоодержувачу ОСОБА_1 автомобіль Jaguar моделі XF № кузова НОМЕР_1 , держномер НОМЕР_2 . Автомобіль передається у справному стані, без ушкоджень й у повній базовій конструкції колісного транспортного засобу, що відповідає встановленим виробником вимогам ( у розумінні Правил експлуатації колісних транспортних засобів, що затверджені Наказом Мінінфраструктури України №550 від 26.07.2013), ідентифікаційні номера автомобіля звірені й відповідають зазначеним у документах транспортного засобу, комплектність автомобіля перевірена й відповідає заводським. Лізингоодержувач претензій до лізингодавця і технічного стану автомобіля не має.

Згідно додатку №2 до договору про надання фінансового лізингу сторонами погоджено графік та суми платежів за договором №APLV29385.

10.01.2022 відповідачем повідомлено позивача про подію «Дефолт» та одностороннє розірвання договору фінансового лізингу №APLV29385, у разі не усунення події «Дефолт».

Згідно акту приймання передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №100007997 від 12.01.2021 р., предмет лізингу автомобіль Jaguar моделі XF № кузова НОМЕР_1 , держномер НОМЕР_2 вилучено у позивача, з підстав наявності заборгованості станом на 10.01.2022 за договором лізингу №APLV29385. Прострочена заборгованість складає 19540,00 грн., сума до повного погашення 194215,55 грн.

Згідно договору та додатку №3 до договору, ним вносилися платежі: 1-й платіж у розмірі 252 000 грн., наступні платежі у розмірах згідно графіку та відповідно до виписки АТ «Таскомбанк» на загальну суму 300750 грн.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду)з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, у письмовій формі договір фінансового лізингу з узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався, а заява позивача про приєднання до публічного договору не може замінювати собою укладений у письмовій формі договір.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1, 2 ст.215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Так, судом встановлено, що публічний договір № А№APLV29385 про надання фінансового лізингу, між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» шляхом підписання 01.04.2021 року Заяви про приєднання до Публічного договору № №APLV29385, не було нотаріально посвідчено, а тому вказаний договір є нікчемним в силу вимог ст.220 ЦК України.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави, за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав би заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування ч. 1 ст. 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18) і підстави для відступу від таких висновків відсутні.

Отже, при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, суд повинен повернути сторони договору в попереднє становище з урахуванням наведених вище роз`яснень (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №288/383/15-ц (провадження №61-6009св18).

Згідно з п.п.7, 10 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Окрім цього, зі змісту відзиву на позовну заяву відповідачем не заперечується недійсність такого правочину та вказано, що, на підставі ч.1, 2 ст. 216 ЦК України, позивачем повинні бути сплачені завдані збитки, а плата за користування предметом лізингу не може бути стягнута з Лізингодавця.

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

А тому, твердження відповідача про необхідність відрахування від вказаної суми плати за користування предметом лізингу та завданих збитків прямо суперечать визначеним законом правовим наслідкам недійсності правочину (частина друга статті 216 ЦК України).

Враховуючи те, що позивачем було виконано взяті на себе зобов`язання та відповідно до акту прийому-передачі від 12.01.2022 року передав лізингоодержувачу, а лізингоодержувач зі свого боку прийняв предмет лізингу, а саме: транспортний засіб Jaguar моделі XF № кузова НОМЕР_1 , держномер НОМЕР_2 , а тому, на виконання вимог ст. 216 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» повинно повернути позивачу суму грошових коштів, сплачених останнім у розмірі 300 750, 00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України та з урахуванням норм ч.3 ст. 259 ЦПК України та ч.3 ст. 270 ЦПК України, питання судових витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено судом у додатковому рішенні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 263-265, 268, 284-285 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», про стягнення коштів - задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» () на корсить ОСОБА_1 кошти в сумі 300 750 ( триста тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» () в користь держави судовий з збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 20 травня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», , юридична адреса: 49126, м. Дніпро, пр. Праці, 2Т.

Суддя Ванівський Ю.М.