КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 6/947/23/22
УХВАЛА

15.11.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого - судді Калініченко Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Калініченко Л.В., як головуючого по справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визначення частки майна боржника у майні, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебуває справа за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визначення частки майна боржника у майні, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яке заявлено в рамках виконавчого провадження ВП №57513228 з примусового виконання виконавчого листа №520/10954/15-ц, виданого 20 січня 2018 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів за договором позики від 15 серпня 2018 року в сумі 2171748 гривень 40 копійок, що згідно з курсом НБУ станом на 04.08.2015 року, еквівалентно 100000 доларів США.

15.11.2022 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про відвід судді Калініченко Л.В. по цій справі з підстав того, що дії та рішення судді викликають в неї сумнів в її об`єктивності та неупередженості, що полягає у наступному.

Так, заявниця зазначає, що під головуванням судді Калініченко Л.В. було здійснено розгляд справи №520/10954/15-ц, за наслідком якої 24 березня 2016 року Київським районним судом міста Одеси ухвалене рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики від 15 серпня 2012 року в сумі 2171748 гривень 40 копійок, що станом на 04.08.2015 року, еквівалентно 100000 доларів США, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року та постановою Верховного Суду від 04.06.2020 року.

Однак, як стверджує ОСОБА_1 , судді усіх судових інстанцій під час розгляду вказаної справи грубо порушили норми чинного законодавства України, у тому числі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ухвалили неправосудні рішення, за наслідком чого вона була вимушена звернутись до Генерального прокурора України із заявою в порядку ст. 214 КПК України, в якій просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.375 КК України за фактом постановлення суддею Київського районного суду міста Одеси Калініченко Любов`ю Василівною, суддею Апеляційного суду Одеської області Заїкіним Анатолієм Павловичем, суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Іваненко Ю.Г., завідомо неправосудних рішень у справі №520/10954/15-ц.

В подальшому на підставі її заяви та ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.06.2020 року по справі №757/23190/20-к, були внесені відповідні відомості до ЄРДР, кримінальне провадження по якому наразі триває.

З урахуванням вищевикладеного, протиправних та неправомірних дій, що є предметом досудового розслідування, заявниця вважає, що правова позиція судді Калініченко Л.В. в цій справі є сформованою, що свідчить про необ`єктивність та упередженість головуючого по справі, за наслідком чого ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду з цією справою.

Згідно з ч.7-8 ст.40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд заяви ОСОБА_1 про відвід судді в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши та вивчивши подану заяву та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Стаття 36 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді, відповідно до яких суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У відповідності до статті 37 ЦПК України, яка регулює недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Як вбачається із заяви про відвід, підставою для відводу судді є сумніви в об`єктивності і неупередженості судді, які полягають в незгоді заявниці зокрема з рішенням Київського районного суду міста Одеси від 24.03.2016 року ухваленим під головуванням судді Калініченко Л.В. за наслідком розгляду справи №520/10954/15-ц.

Однак, суд вважає зазначену підставу на підтвердження наявності сумнівів в об`єктивності і неупередженості судді, безпідставними, оскільки відповідно до ч. 4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Разом з тим, суд приймає, що ОСОБА_1 скористалась визначеними ЦПК України процесуальними правами на подання апеляційної та касаційної скарг на рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.03.2016 року по справі №520/10954/15-ц, які в свою чергу були відхилені, а рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року та постановою Верховного Суду від 04.06.2020 року.

Отже, з урахуванням вимог ч.4 ст.36 ЦПК України, вказані посилання, як на підставу для відводу судді, є неналежними.

Інші доводи ОСОБА_1 викладені в обґрунтування заяви про відвід судді стосовно незгоди з поведінкою головуючого по справі, сформуванням правової позиції в цій справі, мотивуванням наявності кримінального провадження, суд вважає необґрунтованими, зайвоемоційними, голослівними та безпідставними.

Разом з тим, суд розділяє емоційні страждання ОСОБА_1 щодо незгоди з наявним судовим спором та емоційними хвилювання стосовно наслідків розгляду справи, однак суд зауважує, що перш за все суд керується Конституцією України та законами України із рішучим дотриманням правил Верховенства права, а кожна особа має право в порядку, встановленому Законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, оскільки в протилежному разі та незабезпеченні особі доступу до суду, може бути порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням того, що оцінка обґрунтованості вимогам, судом надається ухваленням відповідного судового рішення за наслідком розгляду відповідної справи по суті.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

З огляду на те, що відповідно до ст. 36 ЦПК України заявлений відвід є необґрунтованим, та заява про відвід надійшла до суду менше ніж за три робочі дні до наступного судового засідання призначеного на 17.11.2022 року, суд вважає що заява ОСОБА_1 про відвід судді Калініченко Л.В. є необґрунтованою, безпідставною, у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення.

Разом з тим, суддя дійшла висновку про необхідність подати заяву про самовідвід, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36,37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу.

Заявлення самовідводу - це заява судді про неможливість участі у розгляді справи у зв`язку з наявністю певних обставин, які виключають можливість його участі у судовому розгляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

В силу змісту ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

17.07.1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь- якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

У п.28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Саме тому існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр. Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98. у справі «Ветштайн проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги ст. 61 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, яку схвалено Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 року на 1098 засіданні заступників міністрів, суд вважає, що заяву про самовідвід головуючого - судді Калініченко Л.В. слід задовольнити, з метою ліквідування підозр у ОСОБА_1 стосовно необ`єктивності і упередженості судді під час розгляду цієї справи, запобіганню у подальшому безпідставних сумнівів і нарікань, одночасно враховуючи, що такі дії відповідають меті дотриманню балансу інтересів між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів сторін і цілями, для досягнення яких буде спрямоване рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 36, 39-41 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Калініченко Л.В., як головуючого по справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визначення частки майна боржника у майні, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - залишити без задоволення.

Заяву судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. про самовідвід - задовольнити.

Матеріали цивільної справи №520/10954/15-ц (провадження №6/947/23/22) за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визначення частки майна боржника у майні, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, передати до канцелярії Київського районного суду м. Одеси з метою здійснення повторного автоматичного розподілу справи між суддями та визначення головуючого судді у справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Калініченко Л. В.