Дата документу 20.09.2022
Справа № 334/3670/20
Провадження № 2/334/695/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Мацуховій А.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансового внеску,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 18 січня 2019 року між ним та ОСОБА_2 був укладений попередній договір про майбутній договір купівлі продажу житлового будинку літ.А, загальною площею 59 кв.м., житловій площею 34,6 кв.м. та земельної ділянки,що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві Свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-1512, виданого 31.10.2006 року державним нотаріусом, друга Запорізька державна нотаріальна контора-2.

Договір купівлі-продажу повинен був укладений та нотаріально посвідчений до 18 травня 2019 року.

Згідно до п. 3 вказаного договору ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав як попередню оплату за вказане майно 1000,00 доларів США.

Договір купівлі-продажу так і не було укладено з вини ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням уточнення позовних вимог позивач просить суд, стягнути з відповідача суму внесеного авансу з урахуванням неустойки в розмірі 60560 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.

Позивач повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи, надав суду відзив на позовну заяву з письмовими доказами в обґрунтування своїх заперечень та просив суд розглянути справу без участі відповідача та його представника.

Суд, за згодою сторін, ухвалив провести розгляд справи на підставі матеріалів справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

За положеннями пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 3 статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Як закріплено ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 статті 640 ЦК України).

Судом встановлено, що 18 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір про майбутній договір купівлі продажу житлового будинку літ.А, загальною площею 59 кв.м., житловій площею 34,6 кв.м. та земельної ділянки,що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві Свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-1512, виданого 31.10.2006 року державним нотаріусом, друга Запорізька державна нотаріальна контора-2 (а.с.5).

Згідно п.1 сторони домовилися укласти в майбутньому до 18 травня 2019 року договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна за ціною 34000,00 доларів США.

Згідно п.3 Договору при підписанні вказаного договору ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було сплачено гроші в сумі 1000,00 доларів США, як попередню оплату за вищевказане нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

21.01.2019 року між сторонами була складена додаткова угода № 1 до попереднього договору від 18.01.2019 року де вказано що ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 гроші 1000 доларів США та 4500 грн. як попередню оплату за вищевказане нерухоме майно.

Відповідно до ст.570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Статтею 571 ЦК України встановлено наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Так, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

На відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі сплати авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків.

Частими є випадки звернення до суду з позовам про повернення грошових коштів, які передавались як завдаток для забезпечення виконання договору, але договір в подальшому укладено не було.

Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 у справі №6-176цс12 зазначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором.

Строк укладення договору купівлі-продажу неодноразово був перенесений з провини ОСОБА_2 .

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку літ.А, загальною площею 59 кв.м., житловій площею 34,6 кв.м. та земельної ділянки, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 між сторонами укладений не був, сторони домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому суд приходить до висновку, що отримана відповідачем грошова сума у розмірі 1000,00 доларів США, що за офіційним курсом станом на 18.01.2019 року складає 28030,00 грн. та 4500,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню.

Таким чином, ОСОБА_1 який надав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору.

Відповідно до п.6.2 попереднього договору сторони домовилися, що якщо у термін до 18 травня 2019 року Сторона-1 відмовляється від укладення Договору купівлі-продажу, істотні умови котрого викладені у п.2 цього Договору або не виконує умови попереднього договору, то вона (Сторона-1) повертає суму попередньої оплати Стороні-2 та сплачує Стороні-2 неустойку, яку сторони встановили в розмірі 1000,00 доларів США, згідно комерційного курсу, встановленому на момент укладення договору.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як було встановлено, позивач належним чином виконав свої зобов`язання, передбачені умовами Договору.

Проте, відповідач не виконав умови попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу, що свідчить про істотне порушення його умов.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне.

По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом.

По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі.

По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі - продажу будинку.

Суд вважає, що оскільки договори купівлі - продажу будинку, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 32530 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Щодо стягнення неустойки у розмірі 1000 доларів США, суд зазначає наступне: п.6.2 попереднього договору становить 1000,00 доларів США, що еквівалентно курсу станом на 18.01.2019 року 28030,00 гривень.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідна норма ст. 549 Цивільного кодексу України дає законодавче визначення неустойки (штрафу, пені) і не передбачає можливості зміни такого визначення в договорі. Умови договору не можуть змінювати змісту норми законодавства.

Отже, наведена в п. 6.2 попереднього договору неустойка за прострочення виконання зобов`язання за кожен день прострочення грошового зобов`язання за своє суттю у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України фактично є пенею.

Враховуючи положення ст.549 Цивільного кодексу України, відповідний пункт 7.4 Договору слід розуміти як стягнення пені в розмірі 0,5 % від суми невикористаного авансу, що підлягала поверненню, за кожен день затримки такого повернення.

На підставі пункту 6.2 договору позивач нарахував пеню у розмірі 1000 доларів США від авансу, що підлягає поверненню, проте розрахунок пені, наданий позивачем, не відповідає вимогам чинного законодавства України. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення пені є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню але частково, з урахуванням вищевказаного.

Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, ст.ст.220, 533,570, 571, 611, 635, 640 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансового внеску задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , суму внесеного авансу 32530 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 сплачений судовий збір у розмірі 840 (Вісімсот сорок) гривень 80 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20 вересня 2022 року.

Суддя Н.Ю.Козлова