Справа № 274/8013/21 Провадження № 2/0274/190/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
06.10.22 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , Представником якої є ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:1) ОСОБА_4 , 2) ОСОБА_5 ,
провизнання особи такою, що втратила право користування житлом,
ОСОБА_1 звернулася з позовом, у якому просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона є власником 2/3 часток зазначеного житла, за адресою якого зареєстрована ОСОБА_3 , яка там фактично ніколи не проживала та місцезнаходження якої невідомо.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомили.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником 2/3 часток житла за адресою: АДРЕСА_1 , іншими власниками житла є громадяни країни орків російської федерації, ОСОБА_4 (1/6 частка ) та ОСОБА_5 (1/6 частка) (а. с. 8, 9, 10).
Частинами першими статті 355 та 356 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Тобто квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною частковою власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка станом на 06.12.2021 р. у квартирі не проживає (а. с. 11, 17, 12).
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з частиною першою статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
З наведених норм Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України випливає, що особи мають право на користування житлом, яке перебуває у власності інших осіб, лише за умови наявності відповідного договору між ними (за певним виключенням, передбаченим законодавством України, зокрема, щодо членів сім`ї власника житла).
Доказів наявності такого договору, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з однієї сторони, та ОСОБА_3 з другої, ОСОБА_3 не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір ніколи не укладався.
Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
2. Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В.Корбут