Провадження № 22-ц/802/537/22 Категорія: 84 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Данилюк В. А., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

боржника ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 161/12750/16-ц позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з неї як основного боржника та ОСОБА_3 як поручителя на користь банку 624 430 грн 75 коп. заборгованості за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року.

Боржник зазначала, що на виконання вказаного рішення суду Луцьким міськрайонним судом Волинської області 27 лютого 2019 року було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Луцькому відділі державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). 06 травня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 59016649 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Боржник також вказувала, що рішення суду нею було виконано повністю, оскільки на користь стягувача нею добровільно було сплачено грошові кошти на загальну суму 625 200 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

Вважає, що у неї відсутній обов`язок перед стягувачем у зв`язку із добровільним виконанням, що є підставою для визнання вищезазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ураховуючи наведене, боржник ОСОБА_1 просила суд визнати виконавчий лист, виданий 27 лютого 2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/12750/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 624 430 грн 75 коп. за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її заяву задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що нею рішення суду виконано добровільно та повністю на загальну суму 625 200 грн, що підтверджується наданими квитанціями, у зв`язку з чим виконавчий лист, виданий 27 лютого 2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з неї на користь банку заборгованості необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач АТ КБ «Приватбанк» просив апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення боржника та стягувача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 161/12750/16-ц позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 як основного боржника та ОСОБА_3 як поручителя на користь банку 624 430 грн 75 коп. заборгованості за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року (а.с.118, 119, том 2).

На виконання вказаного рішення суду Луцьким міськрайонним судом Волинської області 27 лютого 2019 року було видано виконавчий лист. Постановою заступника відділу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка В. О. від 06 травня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59016649 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (а.с.120, том 2).

Звертаючись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовували тим, що рішення суду нею було виконано повністю, оскільки на користь стягувача нею добровільно було сплачено грошові кошти на загальну суму 625 200 грн.

З наданих суду квитанцій слідує, що ОСОБА_1 за період з 06 січня 2021 року по 30 грудня 2021 року добровільно сплатила на користь банку на виконання вищезазначеного рішення суду 625 200 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.121, 122, том 2).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд свої висновки мотивував тим, що із наданих нею матеріалів та доказів не вбачається відсутність її обов`язку за виконавчим листом № 161/12750/16-ц, оскільки як вбачається із змісту копії квитанції № 0.0..1 від 19 жовтня 2021 року, сума в 100 000 грн була сплачена ОСОБА_1 в якості строкового погашення кредиту, однак, не згідно рішення суду у справі № 161/12750/16-ц. Крім того, згідно копії квитанції від 26 лютого 2021 року сума в 10 000 грн була сплачена ОСОБА_4 з цільовим призначенням платежу «надходження готівки за платіжними картками». З огляду на це, суд вважав, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процедура визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Отже за змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, та матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).

Під час апеляційного розгляду справи представник стягувача ОСОБА_2 не заперечував тієї обставини, що заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року у цивільній справі №161/12750/16-ц, на підставі якого видано виконавчий лист, боржником ОСОБА_1 виконано добровільно та повністю сплачено 625 200 грн відповідно до виконавчого документа. Водночас заперечував щодо задоволення заяви ОСОБА_1 , мотивуючи це тим, що зобов`язання за договором між банком та позичальником не припинилися та виконавче провадження не закінчене.

Однак, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник тривалий час не виконував, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, і таке право кредитора виникає в силу Закону, а не договору.

Таким чином у ОСОБА_1 не виникає будь-яких інших зобов`язань за кредитним договором.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 569/613/19 та від 15 квітня 2021 у справі № 570/648/19.

Враховуючи те, що банк достроково звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, а боржник ОСОБА_1 добровільно погасила у повному обсязі вказану заборгованість відповідно до виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду, тому обов`язок боржника за таким виконавчим документом вже фактично відсутній повністю у зв`язку з його припиненням через виконання боржником основного зобов`язання в повному обсязі, що є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 432 ЦК України.

Суд першої інстанції наведених обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що заяву ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а виконавчий лист, виданий 27 лютого 2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/12750/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 624 430 грн 75 коп. за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року визнати таким, що не підлягає виконанню відповідно.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, її необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву задовольнити.

Визнати виконавчий лист, виданий 27 лютого 2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/12750/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 624 430 гривень 75 копійок за кредитним договором № 73/с/2 від 29 квітня 2010 року таким, що не підлягає виконанню.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: