ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/420/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення способу та порядку спілкування з дитиною та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_5 (далі по тексту - ОСОБА_5 , позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4 , відповідач) у якому просить суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні спільного сина ОСОБА_6 , встановити способи та порядок спілкування між позивачем та ОСОБА_6 без присутності відповідача, а саме за таким графіком:

- зустрічі у неділю з 10:00 год. за місцем проживання ОСОБА_5 до понеділка 18:00 год. за місцем проживання ОСОБА_4 (або до початку занять в навчальному закладі) кожного тижня з правом перебування ОСОБА_6 за місцем проживання батька, з правом відводити та забирати ОСОБА_6 із дошкільних та шкільних навчальних закладів, з можливістю прогулянок як по місту так і за його межами, відвідування будь яких місць з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини, режиму дня та харчування за бажанням дитини;

- відвідувати ОСОБА_6 в дошкільному або шкільному закладі під час проведення свят для дітей;

- проводити разом з ОСОБА_6 не менше одинадцяти днів кожної осені та не менше дев`яти днів кожного літа під час відпустки, з правом спільного виїзду за кордон, за попередньою домовленістю між позивачем та відповідачем;

- проводити з ОСОБА_6 половину його дня народження;

- необмежено спілкуватись з ОСОБА_6 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язками.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 21.06.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після одруження та спільного проживання в одній квартирі у сторін погіршились відносини, через різні погляди на життя та ведення спільного господарства, у зв`язку із чим 25.02.2021 відповідач разом зі спільною дитиною - ОСОБА_5 без відома та погодження позивача, переїхала проживати в квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому, сторони в усному порядку погодили умови побачень позивача з сином - ОСОБА_5 , відповідно до яких позивач матиме можливість бачитись з сином у вихідні дні та забирати його до себе на ночівлю за місцем його реєстрації. До весни 2021 року відповідач не чинила перешкод у спілкуванні позивача з сином - ОСОБА_5 , однак 02.09.2021 позивач в телефонному режимі повідомив відповідача, що має намір приїхати 04.09.2021 та забрати їхнього спільного сина на два дні, на що відповідач йому відмовила. Незважаючи на відмову відповідача у побаченні позивача з дитиною, 04.09.2021 позивач все ж таки приїхав за місцем знаходження відповідача, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , в результаті чого між позивачем, відповідачем та її батьками виник конфлікт і відповідач категорично відмовила позивачу у спілкуванні з сином, чим завдала останньому моральної шкоди.

У зв`язку з тим, що відповідач з 04.09.2021 не дає позивачу бачитись зі своїм сином, на жодні перемовини з позивачем відносно встановлення графіку побачень з сином не йде, дзвінки та письмові вимоги позивача ігнорує, то останній був змушений звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації та Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

01.12.2021 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації до суду подано акт обстеження умов проживання дитини разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_3 .

16.12.2021 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації до суду подано акт обстеження умов проживання позивача за адресою: АДРЕСА_4 .

20 грудня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, оскільки право позивача на спілкування та побачення з дитиною не порушувалось. Також у поданому відзиві відповідач зазначає, що у зв`язку з тривалими конфліктами з позивачем в присутності їхнього спільного сина та сторонніх осіб, у лютому 2021 року вона разом зі своїм сином була змушена переїхати з квартири проживання свого чоловіка до квартири проживання своїх батьків, які мешкають за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає по теперішній час. З початку лютого та по день подання відзиву відповідач не відмовляла позивачу в побаченнях з дитиною, у відзиві вказує, що позивач 05.12.2021 та 12.12.2021 зустрічався зі своїм сином. Після переїзду відповідача разом з дитиною з адреси місця поживання позивача до адреси місця проживання батьків відповідача, позивач не піклується про свого сина та не надає фінансової допомоги на його утримання. Відповідач зазначає, що матеріальне забезпечення дитини здійснює вона та її батьки пенсіонери. 04.09.2021 року на території заміського будинку батьків відповідача стався конфлікт між позивачем, відповідачем та її батьками, після якого відповідач дозволяє бачитись позивачу з дитиною, проте лише у її присутності. Щодо завданої моральної шкоди позивачу, зазначила, що саме позивач 04.09.2021 року увірвався до будинку батьків відповідача де здійснив конфлікт, в ході якого позивач вдарив відповідача, погрожував батькам відповідача в присутності їх спільного сина.

11 січня 2022 року представником Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації надано суду висновок про встановлення способу та порядку спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення моральної шкоди, відповідно до якого Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації позовні вимоги ОСОБА_5 підтримує частково та вважає, що зустрічі батька з сином повинні відбуватися за наступним графіком:

- перша субота та неділя місяця з 11:00 години до 18 години;

- 11 днів восени та 9 днів влітку, за погодженням з матір`ю дитини.

25.01.2022 позивачем на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, подано клопотання про долучення додаткових доказів, які долучені судом до матеріалів справи.

23.02.2022 представником відповідача подано клопотання про долучення доказів, а саме висновку фахівця за результатами психодіагнотичного обстеження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було проведено на підставі звернення відповідача ОСОБА_4 . З даного висновку вбачається, що дитина ОСОБА_6 має тісну та надійну прив`язаність до матері (відповідача) та проживаючи з останньою знаходиться у соціальному та психологічному середовищі, яке є для нього безпечним, сталим та комфортним.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.02.2022 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач зазначив, що відповідач на зв`язок з ним не виходить, дитину він не бачить, неодноразово прохав відповідача надіслати йому фотографії сина через мобільний додаток «Viber», однак відповідач на будь-який контакт з позивачем не йде. Також зазначив, що пропонував відповідачу відкрити картковий рахунок, на який він буде перераховувати кошти на утримання сина, однак позивач не реагувала на його пропозиції. На підтвердження даного факту, долучив до матеріалів справи копії листів з проханням надати картку для сплати аліментів з доказами направлення їх на адресу відповідача. У зв`язку з тим, що відповідач не надає позивачу спілкуватися з дитиною в останнього погіршився стан здоров`я, а тому він вважає, що позивач повинна відшкодувати завдану йому моральну шкоду. У зв`язку з викладеним позивач прохає суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала щодо заявлених позовних вимог, зазначила, що у зв`язку з введеним воєнним станом на території України, відповідач разом з дитиною перебувають за кордоном. Будь яких спроб позивачем надати матеріальну допомогу для дитини здійснено не було, перешкод у спілкуванні позивача та дитини відповідач не чинила та не чинить. Нею, як представником відповідача, було неодноразово запропоновано укласти мирову угоду, проте позивач на будь які умови не погоджувався. У зв`язку з викладеним представник відповідача прохає суд відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації надали заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження.

З матеріалів справи вбачається, що з лютого 2021 року сторони стали проживати окремо та припинили ведення спільного господарства.

Після припинення спільного проживання між сторонами, спільний син - ОСОБА_6 залишився проживати разом із матір`ю.

Згідно наданого Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації висновку про встановлення способу та порядку спілкування позивача з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення моральної шкоди, від 29.12.2021 р. №109/04/40-9301, затверджений наступний графік зустрічей батька та дитини, а саме:

- перша субота та неділя місяця з 11:00 години до 18:00 години;

- одинадцять днів восени та дев`ять днів влітку, за погодженням з матір`ю дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1995 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Відповідно до чч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до чч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене.

Згідно положень ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини

У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За змістом ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Як встановлено судом на момент вирішення даного спору ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має повних 3 роки.

В преамбулі Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХН від 27.02.91 зазначено, що держави-учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до стст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_5 виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із дитиною, судом не встановлено підстав для усунення позивача від спілкування з його сином, а тому суд вважає, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування позивача з дитиною.

Крім того, судом встановлено, що сторони не домовились про способи та порядок спілкування позивача з сином, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить встановити способи та порядок спілкування позивача та його сина - ОСОБА_6 .

В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача ОСОБА_5 із дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача з дитиною буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що зустрічі батька зі своїм сином, повинні відбуватися за визначеним графіком, який було надано третьою особою, оскільки саме такий графік буде повністю відповідати інтересам дитини та забезпечить виконання батьківських прав позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

За змістом ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення позивачу моральної шкоди та визначення розміру шкоди, суд повинен враховувати роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 вказаної постанови передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач зазначає, що відповідач своїми протиправними діями щодо перешкоджання позивачу у спілкуванні та побаченнях зі своїм сином, завдала останньому моральної шкоди, яку він оцінює у 50 000,00 грн.

Крім цього, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачеві завдана моральна шкода саме неправомірними діями відповідача. Також позивачем не вказано у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, ним не надано жодного документу на підтвердження змін у фізичному або психологічному стані здоров`я та доказів негативних для позивача наслідків.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність.

При частковому задоволенні позовних вимог на піставі ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись стст. 2, 7, 19, 141, 157, 158, 159 Сімейного Кодексу України, стст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», стст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, стст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 259, 263-268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способу та порядку спілкування з дитиною та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за наступним графіком побачень:

кожна перша субота і неділя кожного місяця з 11:00 години до 18:00 години без присутності матері;

одинадцять днів восени та дев`ять днів влітку - за погодженням з матір`ю дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.