Справа № 242/6723/21
Провадження № 2/242/307/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Хацько Н. О., секретаря судового засідання Клименко А. В., розглянувши в порядку заочного спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, окрім позивача, також зареєстрований відповідач, який з 2018 року в квартирі не мешкає. Реєстрація відповідача в квартирі позивача створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а також зобов`язує позивача здійснювати додаткові комунальні платежі.
На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , усунити перешкоди у здійсненні права користування та володіння квартирою шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 лютого 2022 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, та зазначив, що не заперечує щодо винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.
Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори Шарафєєвою І. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 273, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 .
Згідно до витягу Селидівського бюро технічної інвентаризації №11448390 від 22.01.2008 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 згідно до договору купівлі-продажу квартири 2793 від 28.09.2007 року посвідченого Першою Селидівською державною нотаріальною конторою.
Згідно із довідкою ОСББ «К. Маркса 31 м. Селидове» № 31/90-12 від 16 грудня 2021 року за вказаною адресою, окрім позивача, також зареєстрований ОСОБА_2 , 1979 року народження.
У відповідності до копії акту від 16 грудня 2021 року, складеного головою ОСББ «К. Маркса 31 м.Селидове» Волковой Т. Є., ОСОБА_2 не мешкає за місцем реєстрації з 2018 року і по теперішній час.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьомувідповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач більше року без поважних причин не проживає за вказаною у позовній заяві адресою і створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому втратив право на користування вказаним житлом.
Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України).
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.
Отже, позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстрації за вищевказаною адресою, на думку суду, задоволенню не підлягають, оскільки по своїй суті рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття даних осіб з реєстрації.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 268, 280-281 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя Н. О. Хацько