Справа № 545/4879/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2022 р. суддя Полтавського районного суду Полтавської області Путря О.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Мілл Агро » про визнання трудових відносин припиненими, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання трудових відносин припиненими.

В поданій позовній заяві позивач просить:

- визнати трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛЛ АГРО» припиненими з 27 липня 2022 року у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «МІЛЛ АГРО» за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України,

- виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про директора (керівника) та особу, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності (підписанта) ТОВ «МІЛЛ АГРО» за власним бажанням на підставі ст.39 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 186 та ст. 187 ЦПК України суддя до відкриття провадження у справі, після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст.175 і 177 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом та лише за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження відкриває провадження у справі.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд виходить з наступного.

Зі змісту позову вбачається, що позивач навесні 2021 року звернувся до учасників товариства з пропозицією щодо прийняття рішення про ліквідацію підприємства, одночасно повідомив заявою про свій намір звільнитися з займаної посади директора та пізніше подав заяву учасникам товариства про звільнення з посади директора товариства за власним бажанням, направивши повідомлення про скликання зборів учасників товариства, на які ніхто не з`явився, тобто заява позивача, відповідно до Статуту, у встановленому законом порядку є не розглянутою товариством.

Отже, предметом розгляду є правомірність рішень та дій товариства щодо розгляду заяви про звільнення з посади директора за власним бажанням останнього.

При цьому, позивач звернувся до місцевого загального суду, вважаючи, що в цьому спорі порушені його цивільні права, зокрема, трудові. Тобто, фактично йдеться про припинення його повноважень як учасника товариства.

У КЗпП України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності

і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За змістом ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 3 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України).

За змістом статті 99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19 (провадження № 14-163цс20) зазначено, що корпоративні права учасників товариства є об`єктом захисту, визначеним статтею 13 Конституції України, зокрема, у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Конституційний Суд України у Pішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення),

усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

Зміст частини третьої статті 99 та частини четвертої статті 145 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства відкликати члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив.

Встановлено, що позивача призначено на посаду директора ТОВ «МІЛЛ-АГРО» рішенням засновника, оформленого протоколом №1/2011 від 15 серпня 2011 року (відповідно до позову). Згідно статуту ТОВ «МІЛЛ-АГРО» обрання та відкликання директора товариства відноситься до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

В рамках даного позову ОСОБА_1 , який перебуває на посаді директора ТОВ «МІЛЛ-АГРО», заявлено вимоги про припинення його повноважень як директора товариства, що відповідає правовій ситуації, наведеній в частині третій статті 99 ЦК України, а тому питання про звільнення ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 562/304/17 та від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та робила правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду також у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17, від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18, від 16 жовтня 2019 року у справі № 752/10984/14-ц, від 08 листопада 2019 року у справі № 667/1/16, від 04 лютого 2020 року у справі № 915/540/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 361/17/15-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18, від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19

Отже, зміст спірних правовідносин свідчить про те, що звернення ОСОБА_1 з позовом обумовлено необхідністю захисту його прав, пов`язаних з виключенням зі складу органів управління, що в свою чергу є корпоративними правовідносинами між ним та ТОВ «МІЛЛ-АГРО».

Враховуючи суть цих правовідносин, суб`єктний склад сторін у справі, цей спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 25,46,55,186,259,260 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Мілл Агро » про визнання трудових відносин припиненими.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з моменту проголошення, а сторонами, що не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту отримання копії.

Суддя: О. Г. Путря