Справа № 303/2286/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ЗУБАШКОВА М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/2286/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на землю та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 1 червня 2021 року, повний текст якого складено 1 червня 2021 року, головуючий суддя Кость В.В., -

встановив:

23.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Позивач є власником земельної ділянки площею 0,0523 га з кадастровим номером :01:001:0068 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У липні 2017 року позивачу стало відомо, що на підставі рішення 52-ї сесії 6-го скликання Мукачівської міської ради від 26.12.2013 № 1007 «Про передачу, надання, вилучення земельних ділянок громадян м. Мукачево» відповідач ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку площею 0,0395 га з кадастровим номером :01:001:1048 за адресою: АДРЕСА_2 . Земельна ділянка була надана відповідачу без узгодження її меж із позивачем, відповідачу 28.01.2014 було видано Свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку.

Право власності відповідача на вказану земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.01.2014 за рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10365068 і за записом про державну реєстрацію права власності№ 4442769 на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 04.

Надані відповідачу в власність земельна ділянка накладається в плані на земельну ділянку позивача.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.09.2019, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.01.2021, скасовано вищевказане рішення Мукачівської міської ради в частині надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки.

Відтак правова підстава, на якій відповідачу було видане свідоцтво про право власності на земельну ділянку та була проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку, відпала.

Фактом оформлення відповідачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1048 з державною реєстрацією цього права порушує право власності позивача на свою земельну ділянку.

Належним і ефективним способом захисту прав позивача є визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку і запису про цю державну реєстрацію.

Діючи в порядку захисту свого права власності на нерухоме майно, посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо права власності на нерухоме майно, на інші норми законодавства, позивач ОСОБА_1 просив:

визнати недійсним Свідоцтво від 28.01.2014 серія та номер НОМЕР_1 про право власності на земельну ділянку площею 0,0395 га за кадастровим номером :01:001:1048 за адресою: АДРЕСА_2 , видане Реєстраційною службою Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області Вайданичу С.С.;

скасувати:

запис про державну реєстрацію права власності на 1/1 частку об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером: 04, запис про право власності: 4442769, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Смужаницею А.О.;

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10365068 від 28.01.2014.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 01.06.2021 позов задоволено частково:

визнано недійсним Свідоцтво від 28.01.2014 серія та номер 16885007 про право власності на земельну ділянку площею 0,0395 га за кадастровим номером :01:001:1048 за адресою: АДРЕСА_2 , видане Реєстраційною службою Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області Вайданичу С.С.;

в інших вимогах позову відмовлено;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908,00 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що зі скасуванням рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого відповідачу було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, перестала існувати правова підстава для видачі свідоцтва, тому таке підлягає визнанню недійсним, натомість скасування запису про державну реєстрацію речового права не є на час вирішення справи судом передбаченим законом і ефективними способом захисту прав позивача, тому інші вимоги позову задоволенню не підлягають. Водночас суд констатував, що скасування законних підстав набуття права власності на земельну ділянку позбавляє запис про державну реєстрацію права власності самостійного правового значення.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Когут М.М., оскаржив рішення суду в частині задоволення позову як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На обґрунтування скарги наводить такі доводи.

Позивач пред`явив свої вимоги до відповідача з тих підстав, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0068, де суміжним землевласником є відповідач, який порушив права позивача, оскільки на підставі рішення органу місцевого самоврядування, що в подальшому було судом визнане недійсним, відповідачу була надана певна земельна ділянка, яка в плані накладається на земельну ділянку позивача. Однак, позивач ввів суд в оману.

Так, позивач посилався на те, що є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0068, яка межує із земельною ділянкою відповідача та щодо якої є порушення межі. Тим часом, відповідач під час розгляду справи надавав суду інформацію про відсутність у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0068 та просив суд витребувати цю інформацію, в чому ухвалою від 01.06.2021 було безпідставно відмовлено. Земельна ділянка позивача з указаним кадастровим номером перестала існувати ще до пред`явлення позову.

Тобто, суд не встановив факти та обставини справи.

Справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що фактично позбавило відповідача можливості подати необхідні докази, зокрема, про відсутність земельної ділянки, яка була об`єктом спору в справі, що розглядалася судами раніше.

Суд також незаконно відмовив ухвалою від 01.06.2021 в зупиненні провадження в справі до вирішення справи № 303/5074/17.

Позивач обрав неналежний спосіб захисту права, а суд не зважив на те, що ані першим судовим рішенням, яке набрало законної сили, ані предмет позову з новими вимогами в даній справі не вирішили проблему позивача. Сам по собі факт позбавлення відповідача права власності на земельну ділянку не усуває порушення, яке є, як вважає позивач, оскільки не усуває накладення між собою сформованих земельних ділянок. Характер і джерело правопорушення попередніми судовими рішеннями та оскарженим судовим рішенням визначені невірно, що призвело до ухвалення незаконних рішень та до невирішеності питання захисту прав позивача.

Відповідач просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову та закрити провадження в справі.

У відзиві на апеляцію позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Радь І.І., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що будь-які твердження щодо відсутності у власності ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0068 безпідставні, а заперечень по суті рішення суду щодо скасування судовим порядком рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки відповідачу апеляція не містить.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача ОСОБА_2 адвоката Когута М.М., який апеляцію підтримав, позивача ОСОБА_1 адвоката Радя І.І., який скаргу не визнав, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог, з наведених ним підстав, на підставі доказів, поданих учасниками справи; апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не дає оцінки рішенню суду в частині, яка не оскаржується, та враховує відповідні пов`язані факти і обставини остільки, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п. 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів), ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 5 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-81 ЦПК України:

правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав;

кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях;

здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси за загальним правилом у спосіб, визначений законом або договором, а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо відповідача, до якого вони пред`явлені.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом або договором, а також за відповідних умов з вимогами, задоволення яких виходячи з обставин справи може забезпечити ефективний захист права (інтересу), при цьому, такий визначений судом інший ефективний спосіб захисту права не повинен суперечити закону.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Підставами пред`явленого ОСОБА_1 позову слугувало те, що:

він є власником земельної ділянки площею 0,0523 га з кадастровим номером :01:001:0068 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

на яку накладається в плані надана відповідачу ОСОБА_2 на підставі рішення Мукачівської міської ради від 26.12.2013 № 1007 земельна ділянка площею 0,0395 га з кадастровим номером :01:001:1048, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ,

право на яку було оформлено за відповідачем Свідоцтвом про право власності на земельну ділянку від 28.01.2014 і проведеною цього ж дня державною реєстрацією права власності,

а в подальшому рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.09.2019, яке набрало законної сили 26.01.2021, вищевказане рішення Мукачівської міської ради скасовано в частині надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки,

тому правова підстава для видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку та державної реєстрації права власності на неї за відповідачем перестала існувати.

Тим часом, у справі встановлені такі факти і обставини.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.09.2019 у справі № 303/5074/17, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.01.2021 і постановою Верховного Суду від 16.06.2021, установлено, що:

ОСОБА_1 на підставі Державного акту серії ЗК № 046987 на право власності на земельну ділянку, виданого 26.03.2003, був власником земельної ділянки площею 0,0523 га з кадастровим номером :01:001:0068, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

має місце накладання (перетин) земельних ділянок ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , розташованих, відповідно, по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0068) і № 8 (кадастровий номер :01:001:1048) у місті Мукачеві, земельна ділянка ОСОБА_2 частково накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 , площа накладання (перетину) становить 0,0012 га (а.с. 8-20, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно).

18.05.2021 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Когут М.М. подав суду першої інстанції заяву про те, що земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0068 не існує, оскільки 02.01.2020 вона поділена на дві ділянки: з кадастровим номером :01:001:1501 площею 0,038 га і з кадастровим номером :01:001:1502 площею 0,014 га, у зв`язку з чим просив суд надати час для отримання письмової відповіді щодо земельних ділянок для надання її суду, направити судовий запит для отримання інформації щодо наявності ділянки з кадастровим номером :01:001:0068, за умови отримання інформації про відсутність такої ділянки закрити провадження в справі (а.с. 47-48.).

Ухвалою від 01.06.2021 Мукачівський міськрайонний суд відмовив відповідачу в задоволенні заяви про направлення судових запитів, оскільки, на думку суду, цивільним процесуальним законодавством не передбачено процесуальної можливості надіслання судом запитів для отримання доказової бази за клопотанням учасників процесу (а.с. 58-59).

Відмова суду в задоволенні заяви відповідача суперечить вимогам цивільного процесуального закону.

Відповідно до норм ЦПК України:

завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави;

суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність (ст. 2 ч.ч. 1, 2, ч. 3 п.п. 1, 6);

суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 10 ч.ч. 1, 2);

суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; значення розгляду справи для сторін (ст. 11);

суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (ст. 12 ч. 5 п.п. 1, 3, 4);

головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи (ст. 214 ч. 2).

Поза будь-яким сумнівом для апеляційного суду, сторона відповідача ОСОБА_2 здійснюючи свій обов`язок доказування заперечень проти позову реалізувала своє право на заявлення клопотання, яке за своєю суттю є клопотанням про витребування доказів, в отриманні яких самостійно сторона має труднощі (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст. 43 ч. 1 п.п. 2, 3, ч. 2 п.п. 2, 4, 5, ст.ст. 76-81, ст. 83 ч.ч. 3, 4, ст. 84 ч. 1 ЦПК України). Обставини, на які вказувала сторона, є істотними в справі, позаяк стосуються з`ясування наявності чи відсутності підстав для пред`явлення позову та належать до тих, які є предметом доказування та встановлення в справі (ст. 77 ч. 2, ст. 263 ч. 5 ЦПК України).

За обставинами справи відмова в такому клопотанні суперечить меті цивільного судочинства та порушує процесуальні права відповідача на захист від позову, водночас і в разі такої відмови, проте, враховуючи повідомлення суду про істотні для розгляду справи обставини, суд виконуючи свою функцію та вимоги цивільного процесуального закону зобов`язаний був обговорити питання про з`ясування актуальних і достовірних на час розгляду справи фактів і обставин, перевірку даних щодо земельної ділянки позивача. Суд у такий спосіб не діяв та ухвалив рішення не з`ясувавши і не перевіривши дійсних обставин справи.

Із доданих до апеляційної скарги витягів з Державного земельного кадастру від 21.05.2021 № НВ-021 і № НВ-021 випливає, що на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки від 24.12.2020 у Державному земельному кадастрі 28.12.2020 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 дві земельні ділянки:

з кадастровим номером :01:001:1501 площею 0,0383 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка по лінії А-Б межує із землями ОСОБА_2 (а.с. 85-89);

з кадастровим номером :01:001:1502 площею 0,0140 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка не межує із землями ОСОБА_2 (а.с. 80-84).

На час апеляційного розгляду справи даними інформаційних довідок із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.11.2021 № 286301196, № 286301482 і № 286300395, які апеляційний суд отримав у порядку ст. 2 ч. 1, ст. 12 ч. 5, ст. 81 ч. 7, ст. 214 ч. 2, ст. 263 ч. 5 ЦПК України зважаючи на характер справи, підстави і предмет позову, виконуючи завдання цивільного судочинства та порядком перевірки доводів сторін, з`ясування предмета і обставин справи, сприяння сторонам у реалізації їхніх процесуальних прав та виконанні процесуальних обов`язків, підтверджується, що:

право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0523 га з кадастровим номером :01:001:0068, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , припинено внаслідок поділу об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація цього факту проведена 28.12.2020;

28.12.2020 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на розташовані за вищевказаною адресою дві земельні ділянки, призначені для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), з кадастровим номером :01:001:1501 площею 0,0383 га і з кадастровим номером :01:001:1502 площею 0,014 га, що були утворені в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0068,

при цьому, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1502 з 19.04.2021 перебуває в іпотеці АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 128-137).

У розумінні ст.ст. 177, 178, 179, 181, 182 ЦК України, ст.ст. 79, 79-1, 193, 202 ЗК України, ст.ст. 2, 3, 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», інших норм законодавства, оборотоздатним об`єктом цивільних прав, нерухомою річчю є кожна окремо сформована, визначена та зареєстрована земельна ділянка. Саме щодо такої земельної ділянки можуть виникати цивільні права та обов`язки і, відповідно, не можуть виникати щодо речі, якої не існує. Не може бути порушене та бути об`єктом захисту право, яке не виникло, припинилося чи якого не існує.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 20, 316-319, 321, Глави 29, ст.ст. 78-81, 90, 152, 155 ЗК України, інших норм законодавства, власник земельної ділянки вправі вимагати захисту свого права, усунення будь-яких порушень у його здійсненні і захищаючи свої законні права та інтереси не може бути позбавлений права на належний у процесуальному розумінні як позов, так і захист від відповідного позову.

Тож право власника земельної ділянки на пред`явлення відповідних вимог не може заперечуватися як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, виходячи з яких правильно визначити та сформулювати предмет позову, обґрунтувати та довести підстави та відповідний їм предмет позову належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

Вимоги щодо добросовісності дій сторони в цивільному процесі передбачають обов`язок, зокрема, позивача повідомити суду повні, достовірні та об`єктивні дані щодо обставин справи, підстав позову тощо. Ризик щодо наслідків невиконання цього обов`язку лежить на відповідному учасникові справи.

ОСОБА_1 пред`явив 23.03.2021 позов, що розглядається, завідомо знаючи, що з 28.12.2020 його право власності на земельну ділянку площею 0,0523 га з кадастровим номером :01:001:0068 припинилося, натомість виникло право власності на дві інші земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:1501 і :01:001:1502 та площами, відповідно, 0,0383 га і 0,014 га.

Ставити питання про захист права власності щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0068 позивач не мав правових підстав за відсутністю на час пред`явлення позову такого об`єкта цивільних прав і за відсутністю такого права. Той факт, що порушення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0068 мало місце раніше і було встановлене чинними судовими рішеннями, наведеного не спростовує, оскільки на час пред`явлення позову та розгляду справи судом могло йтися, за наявності та доведеності для того підстав, про захист права щодо іншої земельної ділянки та, внаслідок зміни обставин, із інших підстав. Раніше ухвалені судові рішення можуть враховуватися саме в контексті нових фактичних обставин землеволодіння.

Суд першої інстанції на це не зважив і задовольняючи позов частково з метою захисту цивільних (земельних) прав позивача з наведених тим підстав ухвалив рішення на захист права, якого не існує. Наведені вище обставини виключали можливість задоволення позову.

Згідно з прийнятим 02.04.2021 процесуальним рішенням (а.с. 36-37) суд пославшись на положення ст. 19 ч. 6 п. 2 ЦПК України (для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними в справі матеріалами.

Не заперечуючи право суду першої інстанції визначати у відповідних межах справи, які належить розглядати в порядку спрощеного позовного провадження як таке (ст. 19 ч.ч. 4, 6, ст. 274 ч.ч. 1, 2, 3 ЦПК України), апеляційний суд наголошує, що, по-перше, віднесення до спрощеного позовного провадження справ про позбавлення права власності на земельну ділянку може бути виправданим лише із належним обґрунтуванням та ретельним урахуванням правил, визначених частиною 3 статті 274 ЦПК України, по-друге, в разі необхідності та з огляду на конкретні обставин справи суд не позбавлений права змінити порядок судового розгляду на загальне позовне провадження або з метою належного з`ясування обставин справи розглянути її в судовому засіданні з викликом сторін (ст. 277 ч. 6, ст. 279 ч.ч. 5, 8 ЦПК України).

Вочевидь маючи підстави для додаткового з`ясування обставин, що мають істотне значення в справі, у судовому засіданні суд першої інстанції не скористався процесуальними можливостями для цього.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_1 пред`явив безпідставний позов, а з тих підстав, із яких позов був заявлений, він не був доведений. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та розглянув справу з порушенням норм процесуального права. Доводи апеляції заслуговують на увагу в межах, встановлених під час апеляційного розгляду справи, та є достатніми для скасування рішення суду з відмовою в позові. Підстав для закриття провадження в справі немає.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію сліз задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати, в позові відмовити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 1 червня 2021 року в частині задоволення вимоги позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на землю та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на землю скасувати, у задоволенні цієї вимоги відмовити, в іншій частині залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1362,00 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 6 жовтня 2022 року.

Судді