Номер провадження: 22-ц/813/8557/22
Справа № 2-7/11
Головуючий у першій інстанції Сивоконь Т.І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

19.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Заїкіна А.П.

суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

вивчивши матеріалиапеляційної скарги адвоката Смирнової Лариси Петрівни, діючої від імені ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 грудня 2011 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним задоволено. Визнано недійсним заповіт, вчинений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 березня 2008 року. (а.с. 217-218)

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням апелянтом 17 жовтня 2022 року було подано апеляційну скаргу на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 грудня 2011 року.

В апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилається на те, що оскаржуване рішення було постановлено у відсутності відповідачки ОСОБА_1 .. Копія рішення не була направлена, вручена відповідачці. 05 жовтня 2022 року представником відповідачки було подано до суду першої інстанції заяву про видачу копії вищевказаного рішення, та було отримано копію на електронну адресу адвоката Смирнової Л.П. 07 жовтня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України.

Підпунктом 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 грудня 2011 року, на яке подана апеляційна скарга, ухвалено до набрання чинності ЦПК України (2017 року). Тому, підлягає оскарженню у строки, передбачені статтею 294 ЦПК України (2004 року).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України 2004 року заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Встановлено, що апеляційну скаргу на рішення районного суду від 12 грудня 2011 року адвокат Смирнова Л.П., діюча від імені ОСОБА_1 оскаржила 17 жовтня 2022 року одночасно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті статтею 126 ЦПК України передбачено право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями, встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Матеріали справи містять заяви адвоката Дукіна С.В., діючого від імені ОСОБА_1 про розгляд справи за їх відсутності. (а.с. 201, 212)

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта, що в матеріалах справи міститься розписки представника ОСОБА_4 про ознайомлення з матеріалами справи 25.02.2020 року. (а.с. 220), 10.03.2020 року (а.с. 223,), 15.06.2022 року (а.с. 228). Також в матеріалах справи наявна розписка про отримання копії матеріалів справи (а.с.221).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що вказані причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки апелянту було відомо про розгляд справи та про наявність оскаржуваного рішення.

Отже, вирішувати питання про пропуск процесуального строку апеляційного оскарження з доводів, які наведені заявником є безпідставними.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже враховуючи, що рішення Татарбунарського районного суду Одеської області було ухвалено 12 грудня 2011 року, а з апеляційною скаргою апелянт звернулась лише 17 жовтня 2022 року, тобто майже через 11 років, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав викладених в клопотанні про поновлення строку.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням положень ст. 358 ЦПК України, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року у справі за позовною заявою ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права власності, припинення права спільної часткової власності, поділ домоволодіння - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття,однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених ч. 2 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Судді Одеського апеляційного суду: А.П. Заїкін

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе