Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 від 07.04.1984 року та довідка Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №98/14-15 від 16.09.2022 року, належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Свою заяву мотивує тим, що має намір оформити пенсію, у зв`язку з чим виникла необхідність надати певні документи, в тому числі і трудову книжку колгоспника та архівну довідку Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У зв`язку з цим звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області і під час перевірки було виявлено неможливість зарахування до страхового стажу періоди роботи, оскільки в трудовій книжці ім`я та по батькові записано « ОСОБА_2 » (російською мовою), а в паспорті громадянина України вказано « ОСОБА_2 » (російською мовою). В архівній довідці Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області по батькові також вказано неправильно, а саме - « ОСОБА_2 » (російською мовою). Оскільки в її по батькові, яке зазначено у паспорті громадянина України та належних їй документах виникли розбіжності, що становлять перешкоду для реалізації права на пенсійне забезпечення, заявниця звернулась до суду з відповідною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.09.2022 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, разом з тим подала суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі.

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечило, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлялось належним чином. Разом з тим до суду надійшло пояснення щодо заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якому зазначено, що Головне управління ПФУ в Закарпатській області не має заперечень щодо встановлення факту про який заявник просить у своїй заяві, а також просить судовий розгляд здійснити без участі представника заінтересованої особи та надіслати належним чином завірену копію судового рішення на поштову адресу Головного управління.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 01.10.1962 року, ім`я та по-батькові заявниці українською мовою зазначено « ОСОБА_1 ».

У документах, набутих заявницею за життя, а саме, паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 08.01.1998 року, зазначено ОСОБА_1 , трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 , виданій на ім`я ОСОБА_1 (російською мовою), архівній довідці Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, №98/14-15 зазначено « ОСОБА_2 , картці фізичної особи - платника податків написано « ОСОБА_1 ».

При укладенні шлюбу ім`я та по батькові заявниці зазначено як « ОСОБА_2 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 .

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.95 м.Київ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого акту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження (лист Верховного Суду України від 01.01.2012 р. "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення").

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Заявниця звертається до суду для встановлення фактів належності правовстановлюючого документу, а саме, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 та архівна довідка Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №98/14-15, належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2

Метою встановлення вищевказаного факту є усунення перешкод, які виникли внаслідок розбіжностей у документах, що належать заявниці, для реалізації її прав, зокрема, права на пенсійне забезпечення. Отже, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд, вивчивши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки судом достовірно встановлено, що документи набуті заявницею за життя та вказані у вказаній заяві належать їй.

Обставини, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 258, 259, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, - задовольнити повністю.

Встановити, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 від 07.04.1984 року та архівна довідка Сюртівської Сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №98/14-15 від 16.09.2022 року, належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересовані особи:

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, адреса: 88008, Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Народна, 4, .

Повний текст рішення виготовлено 19.10 .2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник