Справа № 740/5066/21
Провадження № 2/740/122/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Л. Ю.,

учасники справи:

-позивачка ОСОБА_1 ,

-представник позивачки ОСОБА_2 ,

-представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

установив:

У вересні 2021 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем у період з 2005 року по січень 2021 року. Також просила стягнути судовий збір з відповідача.

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом останніх 16 років за адресою: АДРЕСА_1 . Вони мали взаємні права та обов`язки подружжя, вели спільне господарство, побут, мали спільний бюджет, разом працювали та вели бізнес. Спільних дітей у сторін немає. Подружжя проживали разом, спільно купували продукти харчування, речі, інші предмети для забезпечення спільної життєдіяльності, а також майно для спільного користування. Установлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідне позивачці з метою подальшого поділу спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15-00 год. 16 листопада 2021 року, яке в подальшому відкладено на 20 грудня 2021 року, 15-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2021 року підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду на 24 січня 2022 року, 14-00 год.

Судові засідання в справі неодноразово відкладалися з різних причин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 днів введено воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року № 2/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з 05 травня 2022 року.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позов необґрунтований, а зазначені в позові обставини не доведені. Зокрема, пояснив, що він з позивачкою не вів спільного господарства та спільного бюджету, не мав з нею взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї. Позивачка не надала доказів на підтвердження спільного проживання з ним у період з 2005 року по січень 2021 року, ведення господарства, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонту, тощо. Зазначив, що очікує понести витрати у зв`язку з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу орієнтовно у розмірі 10 000 гривень.

У судовому засіданні 24.01.2022 позивачка та її представник підтримали позов з викладених у ньому обставин та просили його задовольнити. Позивачка пояснила, що вона проживала з відповідачем як подружжя без реєстрації шлюбу з кінця літа 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ними проживали мати і дочка позивачки. Проживали вони в будинку матері позивачки. За цей час сторони придбали майно, а саме у 2008 і 2009 роках купили автомобілі марки «Нива» та «Фольксваген», а в 2014 році дачу. Із 2009 року вони займалися спільним бізнесом продажем продукції в кіоску, вона приймала товар, про що свідчать накладні, отримувала зарплату. З нею працювала її дочка. Після припинення фактичних шлюбних відносин з 02.10.2019 і до квітня 2021 року позивачка продовжувала працювати в кіоску і займатися спільним бізнесом. Однак у квітні 2021 року відповідач змінив замок і не допускав її до роботи в кіоску.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим, надуманим і нічим не доведеним.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) показала, що вона проживає по сусідству з позивачкою. З 2005 року ОСОБА_1 почала проживати з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловік і дружина, і це тривало до 2019 року. Вона щодня бачила їх разом. Їй відомо, що ОСОБА_4 був підприємцем, мав кіоск, а ОСОБА_1 працювала в нього продавцем, це був їхній бізнес. Спільних дітей у них не було, шлюб вони не реєстрували. Вона сприймала їх як подружжя.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) показав, що знайомий з позивачкою давно, близько 30 років, вона його кума. У 2005 році ОСОБА_1 почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_4 , вони жили в неї вдома до 2019 року. З ними проживали дочка і мати позивачки. Він неодноразово був у них вдома, вони також приходили до нього в гості, їздили разом на відпочинок на ОСОБА_7 . Йому відомо, що вони мали бізнес продавали товар у кіоску, також купили автомобілі.

З метою з`ясування обставин справи суд протокольною ухвалою від 24.01.2022 визнав явку відповідача обов`язковою для надання особистих пояснень.

Згідно з матеріалами справи, відповідач жодного разу не з`явився в судові засідання.

28.07.2022 відповідач подав до суду заяву, в якій пояснив, що дочка позивачки ОСОБА_8 працювала в нього продавцем, можливо їй час від часу допомагала позивачка, у зв`язку з чим і ставила свої підписи у видаткових накладних. Він не жив разом з позивачкою, у них були дружні відносини, жодних передумов для створення сім`ї у них не було. Вони не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, не несли спільних витрат, не мали взаємних прав та обов`язків. Час від часу він був у неї вдома, але його постійним місцем проживання з 2005 року до 2014 року був будинок його батьків за адресою: АДРЕСА_2 . У 2014 році він придбав будинок у АДРЕСА_3 , в якому проживає дотепер.

В останнє судове засідання 24.10.2022 на 14-00 год. сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Позивачка у заяві позов підтримала та просила його задовольнити. До заяви додала довідку інспектора Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 11.10.2019, лист-повідомлення Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 15.10.2019 на ім`я позивачки, рапорт інспектора-чергового Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 02.10.2019, копію протоколу про адміністративне правопорушення від 02.10.2019 стосовно ОСОБА_4 за ст. 173-2 КУпАП, копії письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Відповідач та його представник у заявах заперечили проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості.

Дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зробила висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 12 ЦПК України ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1 3 ст. 13 ЦПК України).

За приписами ст. 76 ЦПК України д оказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У силу вимог ст. 77 ЦПК України н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Питання достатності доказів урегульоване ст. 80 ЦПК України, згідно з якою д остатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5 7 ст. 81 ЦПК України).

На підставі наявних у справі доказів суд вважає установленим факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та жінки позивачки з відповідачем у період з кінця літа 2005 року по 02.10.2019.

Про те, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу саме з кінця літа 2005 року по 02.10.2019 пояснила сама позивачка в судовому засіданні, при цьому не зменшувала своїх позовних вимог, в яких просила встановити указаний факт, але у період з 2005 по січень 2021 року, хоча така обставина спростовується поясненнями самої позивачки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та жінки позивачки з відповідачем у період з кінця літа 2005 року по 02.10.2019.

Указаний факт підтверджується поясненнями позивачки, показаннями свідків, матеріалами справи, зокрема, поясненнями ОСОБА_4 у справі про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, указаними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 103474 від 02.10.2019, де він зазначив, що посварився з жінкою із-за непорозуміння, а також письмовими поясненнями ОСОБА_4 на окремому аркуші, відібраними поліцейським і доданими до протоколу, в яких він зазначив, зокрема, що 02.10.2019 він посварився зі своєю співмешканкою ОСОБА_1 , зібрав свої речі і хотів поїхати з дому, де проживає постійно. У письмових поясненнях, відібраних поліцейським, ОСОБА_1 підтвердила факт сварки 02.10.2019 зі співмешканцем ОСОБА_4 , який проживає спільно з нею 15 років.

Указані докази в сукупності дають підстави для висновку про існування між сторонами жінкою та чоловіком взаємних прав та обов`язків, усталених відносин, притаманних подружжю, ведення ними спільного господарства, придбання майна.

У свою чергу відповідач та його представник не надали жодних доказів на спростування зазначених у позові обставин. Заперечуючи проти задоволення позову, вони посилалися на недоведеність позивачкою обставин спільного проживання з відповідачем у період з 2005 року по січень 2021 року, ведення господарства, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонту, тощо. Але при цьому вони не надали жодних належних і допустимих доказів того, що у період з 2005 року до 2014 року відповідач постійно проживав у будинку його батьків за адресою: АДРЕСА_2 , а з 2014 року і, зокрема, до 02.10.2019 у придбаному будинку в с. Березівка Ніжинського (колишнього Борзнянського) району.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, в межах заявлених позовних вимог згідно зі ст. 13 ЦПК України і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76 81, 89, 263 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задовольнити частково.

Установити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_4 ) з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; АДРЕСА_2 ) у період з кінця літа 2005 року по 02 жовтня 2019 року.

У задоволенні позову в іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 03 листопада 2022 року.

Суддя І. М. Шевченко