ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4596/22
провадження № 2/753/4656/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2022 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Каліушко Ф.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Руслан Романович звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з цивільним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Звертаючись, із вказаним позовом до Дарницького районного суду м. Києва, позивач посилається на положення ч. 3 ст. 28 ЦПК України, проте суддя не погоджуюється із вказаними доводами з урахуванням наступного.

Так, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992.

Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001, «Мельник проти України» від 28.03.2006.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 3 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просять стягнути з відповідача страхове відшкодування, заподіяне смертю потерпілого, внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення.

Зміст позовної заяви обгрунтовується доводами, а саме, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер на синьому фоні НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер на місці пригоди.

На момент вчинення ДТП, цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована на підставі полісу № AO3311658 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «САЛАМАНДРА».

Отже, заподіювачем шкоди є водій ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого на час настання ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» .

Страховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» не є заподіювачем шкоди, а має законодавчий обов`язок по здійсненню виплати страхового відшкодування.

Не дивлячись на те, що позивач іменує позовну заяву «про відшкодування шкоди», це не змінює правовідносин, які в даному випадку виникають між потерпілою особою (позивачем) та страховиком завдавача шкоди.

Такі правовідносини стосуються не відшкодування шкоди, оскільки страховик цієї шкоди не заподіював, а стосуються стягнення зі страховика страхового відшкодування, що також підтверджується і самим змістом позовних вимог.

Тобто, оскільки смерть ОСОБА_3 була спричинена не діями та не з вини відповідача (страховика) - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «САЛАМАНДРА», а позовні вимоги стосуються стягнення страхового відшкодування згідно полісу про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власника наземних транспортних засобів укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» та ОСОБА_2 , а не до особи, яка була визнана невинною у вчиненні кримінального правопорушення, суддя приходить до висновку, що в даному випадку має застосовуватися положення ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Таким чином, на виниклий спір не розповсюджуються положення ч. 3 ст. 28 ЦПК України щодо альтернативної підсудності, адже в даному випадку вирішенню підлягають вимоги не про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП з винної особи, а стягнення страхового відшкодування зі страховика заподіювача шкоди.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» зареєстровано у м. Полтава, вул. Колективна, буд. 10, що за адміністративно - територіальним поділом відноситься до Полтавського районного суду Полтавської області.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 378 ЦПК України прийняте судом рішення з порушенням правил територіальної підсудності є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Враховуючи викладені обставини та зазначені норми процесуального закону суддя приходить до висновку про те, що позовна заява не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва і відноситься до територіальної юрисдикції Полтавського районного суду Полтавської області, а тому справа має бути передана на розгляд цього суду за загальними правилами підсудності, передбаченими ч. 2 ст. 27 ЦПК України за місцезнаходженням відповідача.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 258, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - передати на розгляд за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.