Справа № 638/2278/19
Провадження № 2/638/739/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі за позовом-позивач) звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 в якому з урахуванням уточнень просить: визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним з дати видання та скасування свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ВАТ «Теплоенергомонтаж» від 07.04.1997 року №383 та зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 08.04.1994 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що 1950 року на її родину був отриманий ордер на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У 1997 році частину вказаного будинку було приватизовано, а іншу частину викуплено у підприємства «Теплоенергомонтаж». Позивач зазначає, що у будинку АДРЕСА_1 вона проживала з 1970 року та про приватизацію дізналась випадково після отримання від ОСОБА_5 документів на будинок. Позивач вважає, що рішення про приватизацію грубо порушує її права та права інших осіб, які мешкають у вказаному будинку, у зв`язку з чим є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки було прийнято з порушенням чинного законодавства, зокрема Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2019 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року залучено ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

08 лютого 2022 року від ОСОБА_4 до суду надійшли пояснення, в яких він зазначає, що станом на цей час він є власником будинку АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, в даній справі відповідач є неналежним. Крім того, ОСОБА_4 також зазначає, що твердження позивача, що вона проживає за вказаною адресою з самого народження не підтвердженні належними доказами, оскільки згідно копії її паспорту, вона зареєстрована в АДРЕСА_1 з 06.02.1998, тобто вже після видачі свідоцтва, яке просить скасувати. Крім того, згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 1997 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені позову про визнання права користування житловим приміщенням в квартирі в будинку АДРЕСА_1 . У зв`язку з викладеним ОСОБА_4 просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2022 року підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась неодноразово.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату час та місце повідомлений. Представником було подано до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

На підставі ст. 223 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній доказами та даними.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 07 квітня 1997 року 47/100 частини комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 06 лютого 1998 року.

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 08 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , останній набув у власність 53/100 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 27 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , останній набув у власність 47/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, станом на день розгляду справи, ОСОБА_4 є єдиним власником будинку АДРЕСА_1 . Вказане також підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 2, 3, 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач, як доказ проживання у будинку АДРЕСА_1 наводить наявність відомостей з БТІ та акти від сусідів. Між тим жодних вказаних доказів до суду не надано. Щодо реєстрації в паспорті позивача, суд зазначає, що згідно відмітки у паспорті ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою 06 лютого 1998 року, тобто після видачі свідоцтва про права власності на житло ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Доказів які підтверджують факт проживання позивача з її родиною за вказаною адресою до 06 лютого 1998 року суду не надано.

Також суд зазначає, що позивач просить визнати право власності на будинок АДРЕСА_1 , між тим спірне свідоцтво про право власності на житло від 07 квітня 1997 року видане на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 47/100 частини комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а не на весь будинок.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Предметом спору в даній справі є визнання за позивачем право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та визнання недійсним з дати видання та скасування свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ВАТ «Теплоенергомонтаж» від 07.04.1997 року №383.

У вказаній справі відповідачами є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які згідно договорів купівлі-продажу від 08 червня 2008 року та 27 листопада 2019 року, наданих третьою особою ОСОБА_4 , не є власниками будинку АДРЕСА_1 .

Позивачу на її адресу було направлено пояснення третьої особи ОСОБА_4 , в яких він зазначав, що є новим власником будинку АДРЕСА_1 . Будь-яких уточнень або клопотань від позивача щодо заміни первісного відповідача належним до суду не надходило.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені вище норми права, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову до вказаних позивачем відповідачів.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. З огляду на вимоги вказаної статті суд вирішив залишити судові витрати за позивачем.

Керуючись ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло відмовити в повному обсязі.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Третя особа: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2022 року.

Суддя Л.М. Рибальченко