Єдиний унікальний номер судової справи: 473/3428/19
Провадження № 22-ц/812/30/22
Постанова

Іменем України

03 жовтня 2022 року м. Миколаїв Справа №473/3428/19

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Серебрякової Т.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Чабановою Анастасією Олександрівною, на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Вуїва О.В., в приміщенні того ж суду, повний текст рішення складений 12 квітня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Веселинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про визнання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини,

встановив:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Чабанову А.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Веселинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини.

Позивач вказував, що в період з 2008 по 2011 роки він з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась спільна донька ОСОБА_5 . При цьому відповідачка відмовилась від запису позивача батьком дитини. Запис про батька було внесено до актового запису про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері.

ОСОБА_1 неодноразово намагався переконати відповідачку внести зміни до актового запису про народження доньки в частині запису його батьком дитини, проте остання відмовилась.

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства. У відзиві на позов відповідачка повідомила, що ОСОБА_4 визнав своє батьківство по відношенню до дитини - ОСОБА_5 , про що до актового запису про народження №01 від 04 лютого 2010 року були внесені відповідні зміни стосовно батька та видано повторне свідоцтво про народження.

Позивач зазначав, що до тих пір, поки батьком дитини не була записана інша особа, він спілкувався з дитиною, приймав участь у її вихованні та утриманні, між ними склалися теплі відносини, як між батьком та донькою, в школі, де навчається дитина, його знають як батька дитини. ОСОБА_1 вказував, що є біологічним батьком дитини, бажає, щоб батьківство було підтверджено документально і він міг би повноцінно реалізовувати свої права батька. Зараз ОСОБА_3 вчиняє перешкоди у спілкуванні з донькою та перешкоджає у побаченнях з донькою.

Посилаючись на викладене, позивач просив:

- визнати його батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженки села Покровка Веселинівського району Миколаївської області;

- виключити з актового запису №01 від 04 лютого 2010 року відомості про батька дитини ОСОБА_4 ;

- внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , де зазначити його батьком та змінити прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » і по батькові з « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 ».

У відзиві на позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили відмовити у задоволенні позову через пропуск позивачем позовної давності.

15 жовтня 2019 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за клопотанням позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

16 січня 2020 року провадження у справі поновлено на підставі повідомлення судового експерта про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_3 разом з дитиною не з`явилася для проведення відбору порівняльних зразків, а тому відбір біологічних зразків не проводився.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на час народження доньки ОСОБА_10 , ОСОБА_3 не перебувала у зареєстрованому шлюбі, а запис про батька у Книзі реєстрації народжень було вчинено згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Разом з тим, батьком малолітньої ОСОБА_6 на підставі спільної заяви відповідачів зазначено ОСОБА_4 . Зазначені обставини виключають можливість встановлення батьківства з підстав, передбачених ст.ст. 128, 129 СК України. Крім того, судом зазначено, що позивачем не надано беззаперечних та достатніх доказів наявності кровного споріднення між ним та ОСОБА_6 .

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Чабанову А.О., подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заявник вказував, що судом не дотримано принципу верховенства права, помилково не застосувано аналагії закону та аналогії права при вирішенні спору та неналежно оцінено докази надані позивачем на підтвердження своїх доводів, а також не визнаний той факт, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухилилася від проведення призначеної судом судової генетичної експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , посилаючись на законність та обгрунтованність рішення суду, просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом установлено, що 08 грудня 2009 року у ОСОБА_3 , яка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, народилася донька ОСОБА_11 . Запис про батька дитини було внесено до актового запису про народження дитини № 01 від 04 лютого 2010 року на підставі частини першої статті 135 СК України, за вказівкою матері. 16 жовтня 2018 року до актового запису про народження внесено зміни в частині запису ОСОБА_4 батьком дитини. Зміни внесено відповідно до статті 126 СК України, у звязку з подачею заяви про визнання батьківства (заява №19/15.11-5.1.10 від 12 жовтня 2018 року).

За клопотанням позивача та його представника, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2019 року у цивільній справі призначено медичну молекулярно-генетичну експертизу (експертизу ДНК), проведення якої доручено експертам Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.77-78 ) .

19 листопада 2019 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта за №1123 від 13 листопада 2019 року про надання зразків біологічних матеріалів, або забезпечення явки: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 для відбору експериментальних зразків на 12 грудня 2019 року о 14.00 годині.

Сторонам по справі було направлено копії клопотання судового експерта за №1123 від 13 листопада 2019 року та їх належним чином було повідомлено про місце та час відбору експериментальних зразків, проте, 27 грудня 2019 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта про неможливість проведення зазначеної експертизи, так як ОСОБА_6 , ОСОБА_3 у визначений експертом день не з`явилась до Миколаївського НДЕКЦ МВС України, що унеможливило відібрання експериментальних зразків та проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Як встановлено запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень 04 лютого 2010 року було вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, а 16 жовтня 2018 року до актового запису про народження було внесено зміни в частині запису ОСОБА_4 батьком дитини відповідно до статті 126 СК України.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про те, що внесення змін в частині запису ОСОБА_4 батьком дитини 16 жовтня 2018 виключають можливості визнання батьківства позивача з передбачених СК України підстав, є помилковим, оскільки запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень 04 лютого 2010 року було вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності заявлених позивачем вимог з огляду на таке.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі ухвалою суду першої інстанції від 15 жовтня 2019 року призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, витрати на проведення експертизи було покладено на позивача (т. 1 а.с.77-78).

Аналіз клопотання судового експерта Макарова Д.О. від 13 листопада 2019 року (т.1 а.с. 87) та повідомлення цього ж експерта про неможливість проведення експертизи від 27 грудня 2019 року № 1123 (а.с. 91) свідчить про те, що у призначений на 12 грудня 2019 року для відібрання зразків час до Миколаївського НДЕКЦ МВС з`явився лише ОСОБА_1 , тоді як ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не з`явилися, у зв`язку із чим експертиза проведена не була.

З довідки Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічного медичного центру» Миколаївської обласної ради від 05 лютого 2020 року №31/1 слідує, що ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні з 31 жовтня 2019 року до часу складення довідки. Орієнтовний час перебування в стаціонарі до травня 2020 року. За станом здоров`я (за причини важкості стану) приймати особисту участь у розгляді справи не могла (т.1 а.с.106).

Повідомлень про можливість або не можливість прибути до експертної установи в інші дні та часи відповідачкою ні суду, ні експертній установі не надано.

Через такі обставини ухвалою апеляційного суду від 19 липня 2021 року за клопотанням представника позивача адвоката Чабанової А.О. було призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу.

Відповідно до повідомлення судового експерта Якимцяь В.М. від 13 вересня 2021 року №СЕ-19/115-21/10162 БД станом на 13 вересня 2021 року для відібрання зразків до Миколаївського НДЕКЦ МВС з`явився лише ОСОБА_1 , тоді як ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не з`явилися, у зв`язку із чим експертиза проведена не була.

08 листопада 2021 року ухвалою апеляційного суду за клопотанням представника позивача адвоката Чабанової А.О. було вдруге призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу.

При визначенні порядку відбору зразків крові, суд враховав хворобу відповідача, протипоказання у її пересуванні на великі відстані за станом здоров`я, вік дитини, а тому вважав доцільним доручити відбір зразків крові фахівцям Комунального некомерційного підприємства «Веселинівська районна лікарня» Веселинівської селищної ради з подальшим їх направленням до Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (54003 м. Миколаїв, вул. 1-а Воєнна, 2 А).

У клопотанні експрт Кравченко Т.Ю. від 01 грудня 2021 року за №СЕ-19/115-21/15439 БД просив надати зразки біологічного матеріалу (кров або зразок букального епітелію) позивача, матері і дитини відібрані фахівцями бюро СМЕ в установленому порядку, або забезпечити їхню явку до Миколаївського НДЕКЦ, а також провести оплату рахунку з проведення експертизи, яка були покладена на позивача.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10 січня 2022 року доручено експертові судово-медичної експертизи Міжрайонного відділення м. Вознесенськ Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи (Миколаївська обл., м. Вознесенськ, вул. 228 Стрілецької дивізії, 26) ОСОБА_12 відібрати зразки біологічного матеріалу у ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в установленому порядку, а останніх зобов`язано одночасно з`явитися до експертної установи або надати доступ для відібрання зразків біологічного матеріалу за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 з дитиною.

Відповідно до повідомлення про неможливість проведення експертизи судового експерта Семенчук С.В. від 17 серпня 2022 року №СЕ-19/115-22/339 БД станом на 17 серпня 2022 року зразки біологічного матеріалу не надходили, для проведення відбору порівняльних зразків до Миколаївського НДЕКЦ МВС ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не з`явилися, у зв`язку із чим відбір порівняльних зразків не проводився.

Отже, судом апеляційної інстанції двічі призначалась судово-генетична експертиза для встановлення біологічного батьківства позивача, проте як встановлено клопотання експерта щодо оплати, проведення якої було покладено на позивача, ним не здійснено.

Востаннє, позивач, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не з`являлися для забору біологічних зразків для проведення судово-генетичної експертизи, що унеможливило її проведення.

Це, на думку колегії суддів, свідчить про їх ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою невстановлення істини у справі.

Не здійснення оплати та нез`явлення позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_3 разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про їх небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства.

При цьому судом апеляційної інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи та забезпечення участі сторін разом із дитиною у її проведенні.

Так, ухвалою апеляційного суду від 10 січня 2022 року було доручено експертові судово-медичної експертизи Міжрайонного відділення м. Вознесенськ Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_12 відібрати зразки біологічного матеріалу у ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в установленому порядку, зокрема зобовязано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом із дитиною у вказаний експертом СМЕ Теплицьким О.С. день та час одночасно з`явитися до установи Міжрайонного відділення м. Вознесенськ Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи з паспортами та свідоцтвом про народження дитини для надання біологічного матеріалу для подальшого проведення судової експертизи або надати доступ для відібрання зразків біологічного матеріалу за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 .

Проте, як встановлено, зазначені особи цим не скористались та не з`явились для забору біологічних зразків для проведення судово-генетичної експертизи. Причин поважності їх неявки судом не встановлено.

Вказані дії та їхня бездіяльність призвели до неможливості проведення експертизи та не надють апеляційному суду можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача (стаття 109 ЦПК України). При цьому колегія суддів вважає, що надані стороною позивача медичні довідки про те, що стан здоров`я відповідачки ОСОБА_3 дозволяв їй прибути до експерта, що на його думку свідчить про її ухилення від участі в експертизі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують повідомлення експерта щодо неявки усіх осіб, яких суд обов`язав взяти участь в експртизі.

Надані стороною позивача копії аркушів особистого щоденника ОСОБА_3 , фотокартки, на думку колегії суддів, не є беззаперечними та достатніми доказами наявності кровного споріднення позивача з дитиною, що вірно констатував суд першої інстанції.

З урахуванням того, що батьківство ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_6 не підтверджено в ході судового розгляду, а відповідач ОСОБА_3 заперучувала факт біологічного походження дитини, колегія суддів вважає за не можливе визнати позивача батьком малолітньої ОСОБА_6 , яку 08 грудня 2009 року народила ОСОБА_3 , виключити відомості про ОСОБА_4 , який записаний батьком дитини з актового запису про народження та зобов`язати органи ДРАЦС внести відповідні зміни до актового запису №1 від 04 лютого 2010 року і у графі батько зазначити ОСОБА_1 , замість ОСОБА_4 .

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічні позову та не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції їм надана належна оцінка, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 щодо пропущення позивачем позовної давності, передбаченого частиною другою статті 129 СК України, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на можливість визнання батьківства щодо дитини за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України (спільна заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою).

Згідно зі статтею 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить відповідно до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може поширюватися на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-617цс17.

Врахувавши виписане, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Чабановою Анастасією Олександрівною залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Т.В. Серебрякова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2022 року.