У Х В А Л А

13.06.2022 Справа №607/6023/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У позовній заяві місцем проживання позивача ОСОБА_1 вказане її фактичне місце проживання в АДРЕСА_1 , а місцем проживання відповідача ОСОБА_2 його зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2 .

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області, отриманими судом на відповідний запит, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не території Тернопільської області не зареєстрований.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач має неповнолітню дитину.

Також, як убачається з довідки № 2045 про реєстрацію місця проживання особи від 28.08.2019р., позивач ОСОБА_1 зареєстрована в м. Могилів-Подільський Вінницької області.

Законом не передбачено можливості пред`явлення позову за фактичним, а не зареєстрованим, місцем проживання чи перебування будь-кого зі сторін.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон), місце перебування житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Пунктами 4 та 12 частини першої статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», передбачено, що декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади; реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою: 1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом; 2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; 3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках (стаття 3 Закону).

Згідно зі ст. 4 Закону особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування). Частиною п`ятою статті 5 Закону передбачено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

Як підтверджено інформацією адресно-довідкової служби, відповідач на території Тернопільської області не зареєстрований, позивач зареєстрована в м. Могилів-Подільський Вінницької області, що підтверджено відповідною довідкою про реєстрацію її місця проживання, відповідач, як зазначено в позовній заяві, також зареєстрований у м. Могилів-Подільський Вінницької області.

Доказів того, що позивач офіційно зареєструвала своє місце проживання чи перебування в м. Тернополі, суду не надано, а фактичне місце проживання не має значення, оскільки статтями 27, 28 ЦПК України передбачено право звернення до суду саме за зареєстрованим місцем проживання або перебування.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 607/3903/18.

Таким чином, оскільки відповідач не зареєстрований на території Тернопільської області не зареєстрований, останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання є м. Могилів-Подільський Вінницької області, позивач також зареєстрована в м. Могилів-Подільський Вінницької області, вказана справа не підсудна Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що вона бажає розгляду справи Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у зв`язку з тим, що їй не відоме фактичне місце проживання відповідача на даний час та у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини відповідно до вимог закону не впливають на визначення підсудності цивільної справи.

Враховуючи те, що зареєстрованим місцем проживання позивача, з якою проживає малолітня дитина, є м. Могилів-Подільський Вінницької області, останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача також є м. Могилів-Подільський Вінницької області, даний спір підсудний Могилів-Подільському міськрайонному суду Вінницької області.

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Виходячи із зазначених вимог закону та встановлених судом обставин, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу слід передати для розгляду до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

Керуючись ст. ст. 28, 31, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передати на розгляд до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області (24000, м. Могилів-Подільський, вул. Сагайдачного, 1/30).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Справу передати не пізніше п`яти днів після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі оскарження не пізніше п`яти днів після залишення скарги без задоволення.

СуддяН. М. Сташків