Справа № 367/6094/21
Провадження №2/367/2758/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Зінюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та індексу інфляції у відповідності до 625 ст. ЦК України,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та індексу інфляції у відповідності до 625 ст. ЦК України. Обгрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що між позичальником, яким є: ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 18.07.2007 року був укладений кредитний договір № 014/0845/73/58095, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 57 000,00 грн. зі сплатою 16,0% річних. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2011 року по справі 2-2546/11 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/0845/73/58095 від 18 липня 2007 року в сумі 44 076,48 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». На виконання рішення видано виконавчий лист. 02.08.2019 року між AT «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-15, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило TOB «Вердикт Капітал», а TOB «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №014/0845/73/58095 від 18.07.2007 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а АТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив такі права. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2019 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місце знаходження: вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, м. Київ, 04053) у справі № 2-2546/11 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0845/73/58095 від 18.07.2007 року. З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів за рішенням суду, виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 06.07.2021 року відповідно до розрахунку заборгованості, становить 82 096,76грн., з яких: нарахування 3% річних, проведених на суму 44076,48грн. за період із 19.12.2011 по 05.12.2019 р., що становить 10531,26грн.; нарахування інфляційних збитків проведених на суму 44076,48грн. за період із 19.12.2011 по 05.12.2019 р., що становить 71 565,50грн. Також просить стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про застосування строків позовної давності. В заяві зазначає, що на момент звернення до суду з даним позовом заборгованість за вказаним кредитним договором погашена 05.12.2019, тобто рішення суду у справі №2-2546/11 від 19.12.2011 відповідачем виконано в повному обсязі. Дана обставина визнається як позивачем так і відповідачем. Однак, відповідач не погоджується із визначеним строком позивачем, на який нараховано 3% та інфляційні збитки, у зв`язку з пропущенням останнім строків позовної давності. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом. Крім того, відповідно до умов п.10.4. кредитного договору №014/0845/73/58095 від 18.07.2007, «До правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.257, 259 ЦК України).» Позивачем не надано документів які б вказували про укладення між сторонами будь-яких інших договорів, угод чи інших документів, які б визначали інші строки позовної давності. Відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У зв`язку з цим до заявлених позовних вимог повинна бути застосована позовна давність. Тому, враховуючи, що позов у даній справі поданий до суду 10.08.2021, то розрахунок сум для нарахування відповідальності заявленої позивачем, передбаченої ст. 625 ЦК України, має бути зроблений тільки до заборгованості, яка була наявна після 10.08.2018 та до 05.12.2019, дня коли заборгованість була погашена відповідачем, тобто за період з 10.08.2018 по 05.12.2019. При цьому, слід врахувати, що відповідач здійснював погашення заборгованості визначеної рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі №2-2546/11 від 19.12.2011 в межах виконавчого провадження № 56447280, а саме: 28.08.2019- 10 000,00 грн.; 07.10.2019- 10000,00грн.; 13.11.2019- 5 000,00 грн.; 02.12.2019- 16 000,00 грн.; 03.12.2019- 4521,00 грн., тобто загальний розмір заборгованості починаючи з 28.08.2019 зменшувався, а відповідно 3% річних та індекс інфляції слід застосовувати за відповідні періоди на суми зменшення заборгованості. Просить при винесенні рішення застосувати строки позовної давності. Відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних у заявлених розмірах. Відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, щодо стягнення витрат на правову допомогу.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій позов підтримує, просив його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та розглядати справу в його відсутності.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його, просив задовільнити заяву про застосування строків позовної давності.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 18.07.2007 року між позичальником - ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал») був укладений кредитний договір № 014/0845/73/58095, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 57 000,00 грн. зі сплатою 16,0% річних.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2011 року по справі 2-2546/11 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/0845/73/58095 від 18 липня 2007 року в сумі 44 076,48 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

02.08.2019 року між AT «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-15, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило TOB «Вердикт Капітал», а TOB «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №014/0845/73/58095 від 18.07.2007 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а АТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив такі права.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2019 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місце знаходження: вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, м. Київ, 04053) у справі № 2-2546/11 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0845/73/58095 від 18.07.2007 року.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження № 56447280 від 05.12.2019 року винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Чижиком А.П. вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2546/2011 , виданого 17.08.2012 року Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмір 44 637,25грн. закінчено, встановлено фактичне виконання в повному обсязі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Прокопець О.М. подав заяву про застосування позовної давності до вимог позивача ТОВ Вердикт Капітал.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ст. 261 ч.1 ЦК України).

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Таку позицію сформулював Верховний Суд у справі № 922/175/18 від 30.01.2019 року.

Згідно розрахунку заборгованості - 3% річних (згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України) зазначено період з 19.12.2011р. до 05.12.2019р., а з позовною заявою позивач ТОВ Вердикт Капітал звернулось до суду 10.08.2021 р., про що свідчить дата оформлення поштового відправлення на конверті.

В межах позовної давності (за три роки: з 10.08.2018 р. до 04.12.2019 року включно) сума 3% річних становить 1606,67грн. сума індексу інфляції 3925,82грн.

Тому позовні вимоги про стягнення 3% річних та індексу інфляції підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 10.08.2018 р. до 04.12.2019 року. Позовні вимоги про стягнення 3% річних та індексу інфляції за період з 19.12.2011 по 09.08.2018 р. не підлягають задоволенню у зв`язку із закінченням строків позовної давності.

Стосовно розподілу судових витрат між сторонами суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00грн. за подання позовної заяви.

Також, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно копії договору про надання правової допомоги № 05-03/2021 від 05 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об?єднанням «Лігал Ассістанс», копії платіжного доручення від 18.06.2021 року № щодо сплати за надання правової допомоги згідно договору № 05-03/2021, копії заявки на надання юридичної допомоги № 25 від 04.05.2021 р., копії витягу з акту № 2 від 16.06.2021 р. про надання юридичної допомоги, позивач ТОВ «Вердикт Капітал» поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, враховуючи принципи розумності та співмірності, обсяг наданої правничої допомоги, суд приходить до висновку про часткове стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 1340,00грн.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 153,09грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1340,00 грн.

Керуючись ст. 625 ЦК України, ст. 12, 81, 83, 89, 133, 137, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та індексу інфляції у відповідності до 625 ст. ЦК України задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», суму 3% річних в розмірі 1 606,67грн. та суму індексу інфляції в розмірі 3 925,82грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 153,09грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1340,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання даного повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза