КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6400/2022 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сліпченко О.І., Суханової Є.М.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_1 з 24 квітня 2004 року по 31 травня 2021 року. За час перебування в шлюбі сторонами набуто майно, а саме:

1. Однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Середня ринкова вартість на час розгляду справи - 970000,00 грн. Зареєстровано на праві власності за відповідачем. Вказане нерухоме майно придбано, за час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому, підлягає визнанню об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу за даним позовом;

2. трикімнатна квартира АДРЕСА_2 . ринковою вартістю на час розгляду справи згідно висновку про вартість об`єкту оцінки - 1662500,00 грн. Зареєстровано на праві власності за позивачем. Вказане нерухоме майно придбано 14 листопада 2016 року, під час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому, підлягає визнанню об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу за даним позовом;

3. Транспортний засіб - автомобіль Мерседес Віто 111 д.н.з НОМЕР_1 , 2004 р.в., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , Ринковою вартістю на час розгляду справи згідно висновку про вартість об`єкту оцінки - 224856,00 грн.

4. Транспортний засіб - автомобіль Нісан мікра д.н.з НОМЕР_2 , 2008 р.в., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , Ринковою вартістю на час розгляду справи згідно висновку про вартість об`єкту оцінки - 134914,00 грн.

5. Транспортний засіб - автомобіль Нісан мікра д.н.з НОМЕР_2 , 2008 р.в., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , Відповідно до інтернет видання AUTO.RIA середня вартість автомобіля станом на 25 серпня 2021 року становить - 75600,00 грн.

Зауважує, що виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні при поділі спільного майна вартість частки кожного з подружжя у спільному майні має складати 1533935,00 грн. Просить визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру з компенсацією, а Відповідачу виділити однокімнатну квартиру та три автомобілі.

25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав в судовому засіданні зустрічну позовну заяву, в якій вважає за необхідне здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, але заперечує проти запропонованого Позивачем варіанту поділу та визначеного позивачем об`єму майна подружжя. Зазначає, що оскільки Позивач займається підприємницькою діяльністю тому в переліку спільного майна має бути присутнє майно виду діяльності. Також звертає увагу на бажання спільних дітей проживати разом з Відповідачем, просить виділити йому трикімнатну квартиру.

Вказує, що позивач за первісним позовомуклала договір оренди жилого приміщення від 10 липня 2019 року, здавши в оренду однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Квартира здавалась в оренду з липня 2019 року по вересень 2021 рік. Орендна плата за один місяць становила 7000 гривень. Факт оренди квартири підтверджується показами свідка, ОСОБА_4 .. Таким чином, Позивач за первісним позовом отримала від оренди однокімнатної квартири 182000 грн та використала кошти на свій розсуд проти волі Відповідача за первісним позовом, тому 182000 гривень мають враховуватись при поділі майна. Також до переліку майна просив включити майно від діяльності ФОП ОСОБА_2 та грошові кошти на банківському рахунку. Додатково Відповідач за первісним позовом зазначає, що до моменту укладення шлюбу постійно працював та отримував заробітну плату. Оскільки він отримував більше за мінімальну заробітну плату, тому відкладав решту коштів у період з 1998 по 2004 рік. Зазначає, що за період роботи до укладання шлюбу Відповідачем за первісним позовом зібрав кошти для придбання власного житла в розмірі 38446,55 грн.

Зауважує, що відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу квартири від 24 грудня 2007 року №324466, ціна однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 становила 368650 гривень, тому зазначена квартира не може в повній мірі вважатися спільною сумісною власністю подружжя, оскільки частково придбана за особисті кошти Відповідача за первісним позовом, а саме більше 1/10 її вартості. Зважаючи на вартість однокімнатної квартири, яку зазначила Позивач за первісним позовом у розмірі 970000 грн., 1/10 вартості квартири, яка була придбана Відповідачем за первісним позовом, становить 97000 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також особистий внесок кожного із подружжя, враховуючи інтереси неповнолітньої доньки та малолітнього сина, а також факт утримання дітей виключно відповідачем за первісним позовом, просить відступитися від абсолютної рівності часток спільного майна подружжя та здійснити події майна наступним чинам:

Визнати за ОСОБА_2 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , транспортний засіб - автомобіль Нісан Мікра о.н.з. НОМЕР_2 , 2008 р.в., та грошові кошти 182000 грн.;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 ., транспортні засоби Мерседес Віто 111 д.н.з. НОМЕР_3 р.в. та автомобіль ВАЗ 21150, 1499 куб.м, 2005 р.в..

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжята за зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

- однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 ;

- транспортний засіб - автомобіль Мерседес Віто 111 д.н.з НОМЕР_1 , 2004 р.в., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 ;

- транспортний засіб - автомобіль Нісан мікра д.н.з НОМЕР_2 , 2008 р.в., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 ;

- транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21150, 2005 р.в., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 ;

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з одночасним припиненням права власності на зазначений об`єкт у ОСОБА_1 ;

- транспортний засіб - автомобіль Мерседес Віто 111 д.н.з НОМЕР_1 , 2004 р.в. з одночасним припиненням права власності на зазначений об`єкт у ОСОБА_1 ;

- транспортний засіб - автомобіль Нісан мікра д.н.з НОМЕР_2 , 2008 р.в., з одночасним припиненням права власності на зазначений об`єкт у ОСОБА_1 ;

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , з одночасним припиненням права власності на зазначений об`єкт у ОСОБА_2 .

- транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21150, 2005 р.в. з одночасним припиненням права власності на зазначений об`єкт у ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 374130,00 грн грошової компенсації. В іншій частині первісного та зустрічного позову - відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року задоволено заяву представника відповідача (по основному позову) про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року задоволено частково заяву представника позивача (по основному позову) про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргупосилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив змінити рішення суду першої інстанції. Збільшити його частку у спільному сумісному майні подружжя на 100000,00 грн. Стягнути з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у сумі 87065,00 грн, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення безпідставно не прийняв до уваги, що разом із відповідачем за первісним позовом залишились проживати двоє дітей. Зазначає, що діти окрім навчання у загальноосвітній школі у поза урочний час відвідують гуртки, окрім того він піклується за підвищення інтелектуального та духовного розвитку на що також витрачаються кошти.

Вважає, що його частку при розподілі у сумісному спільному майні подружжя необхідно збільшити на 100000,00 грн., а грошова компенсація ОСОБА_2 має складати 87065,00 грн.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не подала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжята зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заслухавши пояснення дітей, суд вважає неможливим застосувати запропонований ОСОБА_2 варіант поділу майна оскільки двоє неповнолітніх дітей виявили бажання проживати з батьком, виділення їм однокімнатної квартири буде порушувати права дітей на гідні умови проживання. Наразі діти проживають разом з батьком у трикімнатній квартирі АДРЕСА_4 , переселення їх до однокімнатної квартири є недопустимим.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що наразі стягуються аліменти на дітей та вказаного розміру недостатньо для їх нормального утримання. Крім того, жодною із сторін не заявлено вимогу про відмову від частки в майні в рахунок сплати аліментів. Вимога ОСОБА_1 щодо виділення йому трикімнатної квартири та двох автомобілів без виплати компенсації вартості буде порушувати принцип рівності часток.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскільки діти залишаються проживати з батьком та мають бути забезпечені транспортним засобом та з метою зменшення вартості компенсації, доцільним буде залишити ОСОБА_1 автомобіль меншої вартості, а саме ВАЗ 21150, 2005 р.в. З приводу зазначення ОСОБА_1 щодо сплати за придбання однокімнатної квартири власних коштів для придбання власного житла в розмірі 38446,55 грн, то жодних доказів надано не було.

Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судове рішення оскаржується ОСОБА_1 щодо збільшення його частки у спільному сумісному майні подружжя на 100000,00 грн та стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у сумі 87065,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що між сторонами 24 квітня 2004 року укладено шлюб, який 31 травня 2021 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/5188/21 розірвано.

Сторони мають спільних дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час перебування в шлюбі сторонами було набуто: -однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .; -трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 ; -транспортний засіб - автомобіль Мерседес Віто 111 д.н.з НОМЕР_1 , 2004 р.в.; - транспортний засіб - автомобіль Нісан мікра д.н.з НОМЕР_2 , 2008 р.в.; -транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21150, 2005 р.в.

ОСОБА_2 надала висновок про вартість майна. ОСОБА_1 не заперечував щодо ціни, вказаної в них.

Щодо вартості транспортного засобу ВАЗ 21150, 2005 р.в., то ОСОБА_2 надала орієнтовну вартість, ОСОБА_1 надав оголошення подібного автомобіля. Оцінка, яка б була належним та допустимим доказом не було проведено. Сторони клопотань про призначення експертизи не заявляли.

Сторони в цій частині судове рішення не оскаржують.

ОСОБА_2 укладено договір оренди жилого приміщення від 10.07.2019 року, здавши в оренду однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до п. 5.1. термін дії договору встановлений з 12.07.2019 року по 12.01.2020 року. Відомості про пролонгацію договору відсутні. ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами витрачання коштів, отриманих від оренди не в інтересах сім`ї, оскільки шлюб на той момент не розірвано.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 і є незмінною судовою практикою.

Відповідно до ч. ч. 1 та 7 ст. 41 Конституції України, ч. ч. 1 та 5 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) дійшла висновку про те, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Аналогічні висновки викладеного у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 711/3032/19 (провадження № 61-16484св21).

Встановлено, що ОСОБА_1 за рішенням суду виділено:трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 ; транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21150, 2005 р.в., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , що складає на загальну суму 1738100,00 грн.

Встановлено, що ОСОБА_2 за рішенням суду виділено: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; транспортний засіб - автомобіль Мерседес Віто 111 д.н.з НОМЕР_1 , 2004 р.в., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 ; транспортний засіб - автомобіль Нісан мікра д.н.з НОМЕР_2 , 2008 р.в., зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , що складає на загальну суму 1363970,00 грн.

Крім того, рішенням суду встановлено, що загальна вартість майна становить 3102070,00 грн., при цьому, частки сторін при розподілі майна подружжя будуть рівні, якщо кожна частка складатиме суму - 1551035,00 грн.

Сторони погодились з розподілом майна, та в цій частині рішення не оскаржували.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 374130,00 грн не врахував презумпцію рівності часток подружжя, та зменшено частку ОСОБА_1 у спільному майні подружжя.

Відтак, з урахуванням рівності часток майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 187065,00 грн, оскільки при такому розподілі частки сторін будуть рівними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що частку ОСОБА_1 при розподілі у сумісному спільному майні подружжя необхідно збільшити на 100000,00 грн, а грошова компенсація ОСОБА_2 має складати 87065,00 грн, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки судом не позбавлено ОСОБА_1 його частки у праві на спільне майно, а за рахунок стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовано інтереси двох співвласників. Наявність на утримання дітей, не дає абсолютного права на збільшення частки одного з подружжя при розподілі майна.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право ОСОБА_1 було порушено ОСОБА_2 ..

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав керуватись положеннями ст. 70 СК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 374130,00 грн. не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає зміні в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 374130 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; місце знаходження: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) грошової компенсації у розмірі 187065 гривень 00 копійок.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «06» жовтня 2022року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіО.І. Сліпченко
Є.М. Суханова