П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 756/4391/19

Номер провадження № 22-ц/824/1602/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Нежури В.А., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А. М, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 119 473 грн. 13 коп. з яких, 91 525 грн. 23 коп. - вартість матеріального збитку; 8 447 грн. 90 коп. - 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, розрахованих на підставі ст. 625 ЦК України; 15 000 грн. - моральна шкода; 4 500 грн. - вартість проведеної автотехнічної експертизи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 квітня 2016 року о 14 год. 18 хв. по проспекту Московському (с.Бандери), 13 у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Hyundai д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля DAF д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 в результаті якої, зазначені автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 09 березня 2016 року провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На думку позивача, вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, що підтверджується висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №19/12-1/120-СЕ/17 від 12 грудня 2017 року та висновком експерта за результатами автотехнічного дослідження № 9 від 07 лютого 2017 року.

Так, внаслідок дій відповідача позивачу було завдано майнову шкоду, яка згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №174/3-17 від 14 березня 2017 року становить 91 525 грн. 23 коп.

Крім того, позивач вважає, що має право на 3 % річних розрахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

Позивач зазначає, що крім майнової шкоди діями відповідача останній було завдано й моральну шкоду, яку вона оцінює у 15 000 грн. та просить стягнути з відповідача. Також позивач зазначає, що з метою відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди та встановлення її механізму, останньою було замовлено автотехнічне дослідження за результатами якого, складено висновок № 9 від 07 лютого 2021 року. За проведення вказаної експертизи позивачем були сплачені кошти у сумі 4 500 грн., які позивач просила стягнути з відповідача.

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року (т. І а.с. 181-183) залучено до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи Національну акціонерну страхову компанію «Оранта».

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року (т. ІІ а.с. 24-28) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу у якій, просив рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано висновок № 19/12-1/120-СЕ/17 від 12 грудня 2017 року, висновки Київського апеляційного суду викладені у постанові від 15 березня 2019 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , та висновок експерта № 9 від 07 лютого 2017 року, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення.

Скаржник зазначає, що доказами долученими до позовної заяви підтверджується те, що водій ОСОБА_3 не виконав вимоги п. 10.1, 10.3 ПДР, а саме, не пересвідчився, що зміна рядності руху буде безпечною для інших учасників дорожнього руху та не надав переваги у русі автомобілю Hyundai під керуванням ОСОБА_2 , чим вчинив дорожньо-транспортну пригоду. Таким чином, збитки завдані ОСОБА_2 підлягають стягненню з ОСОБА_3 . В свою чергу, доказів на спростування вини ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, останнім не надано.

Згідно висновку № 174/3-17 від 14 березня 2017 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Hyundai становить 91 525 грн. 23 коп., які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, виходячи з висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, на користь скаржника підлягає стягненню 3 % річних розрахованих на підставі ст. 625 ЦК України. Також, з метою відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди та встановлення її механізму, позивачем була замовлена експертиза, за результатами якої складено висновок № 9 від 07 лютого 2017 року. Кошти сплачені скаржником за проведення вказаної експертизи, на думку останньої, підлягають стягненню з відповідача.

Скаржник зазначає, що крім матеріальних збитків, останній було завдано моральну шкоду, яка полягає, зокрема, у переживанні фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасової відірваності від активного соціального життя, потребі в уникненні аналогічних обставин, зниженому та нестійкому настрої, порушенні сну, емоційній напрузі, яка підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частинні стягнення матеріальних збитків, суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги є похідними від вимоги про стягнення матеріального збитку, яку судом визнано, необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02 квітня 2016 року о 14 год. 18 хв. по проспекту Московському (С. Бандери), 13 у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля DAF д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричіпом «OVIBOS» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень (т. І а.с. 19-23).

Згідно схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 02 квітня 2016 року, зіткнення між автомобілями Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 та DAF д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричіпом «OVIBOS» д.н.з. НОМЕР_4 відбулося на виїзді з тунелю на відстані 3 метрів від обочини у крайній правій смузі руху (т. І а.с.14).

02 квітня 2016 року працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , згідно якого, остання 02 квітня 2016 року о 14 год. 18 хв. по проспекту Московському, 13 в місті Києві, рухаючись в бік вулиці О.Теліги, керуючи автомобілем Hyundai, недотрималась безпечного інтервалу руху та допустила зіткнення з автомобілем DAF, внаслідок чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п.п.13.1, 12.3 ПДР та вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (т. І а.с. 13).

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року (т. І а.с. 19-23), яка постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2019 року залишена без змін (т. І а.с. 24-26), провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Із висновку експерта № 19/12-1/120-СЕ/17 від 12 грудня 2017 року проведеного на виконання вимог ухвали Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2017 року, вбачається, що: у даній дорожній обстановці автомобіль «DAF FT95XF480», номерні знаки НОМЕР_3 із напівпричепом «OVIBOS 35-NPW», номерні знаки НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 виконував маневр зміни напрямку руху; у даній дорожній обстановці водій автомобіля «HYUNDAI І30», номерні знаки НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР; у даній дорожній обстановці технічна можливість у водія ОСОБА_2 уникнути зіткнення полягала у виконанні нею вимог п.12.3 ПДР. Питання щодо встановлення наявності чи відсутності у водія ОСОБА_2 технічної можливості уникнути зіткнення не вирішувалось з причин, які наведені у дослідницькій частині питання; у даній дорожній обстановці водій автомобіля «DAF FT95XF480», номерні знаки НОМЕР_3 із напівпричепом «OVIBOS 35-NPW», номерні знаки НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 10.3 ПДР (т. І а.с. 27-39).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки № 4 від 01.03.2013 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2016 року о 14 год. 18 хв. по проспекту Московському (С. Бандери), 13 у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля DAF д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричіпом «OVIBOS» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Того ж дня, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , згідно якого, остання недотрималась безпечного інтервалу руху та допустила зіткнення з автомобілем DAF, чим порушила вимоги п.п.13.1, 12.3 ПДР та вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Разом з тим, постановою Оболонського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року, яка постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2019 року залишена без змін, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зі змісту вищевказаних постанов вбачається, що суди дійшли висновків, про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження обставин порушення ОСОБА_2 вимог п. 12.3 та п. 13.1 ПДР.

В свою чергу, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 працівниками поліції не складався. Постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , судом не виносилося.

Із схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 02 квітня 2016 року вбачається, що зіткнення між автомобілями Hyundai та DAF з напівпричіпом відбулося на виїзді з тунелю на відстані 3 метрів від обочини у крайній правій смузі руху.

Із висновку експерта № 19/12-1/120-СЕ/17 від 12 грудня 2017 року вбачається, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля DAF д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричіпом «OVIBOS» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_3 перед початком маневру зміни смуги руху повинен був впевнитися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та дати дорогу транспортним засобам, які рухаються по даній смузі руху, тобто діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 10.3 ПДР України.

У даній дорожній обстановці наявність технічної можливості у водія ОСОБА_3 уникнути зіткнення полягала у можливості виконання ним вимог п.п. 10.1 та 10.3 ПДР. У той же час враховуючи відсутність значення швидкості руху автомобіля Hyundai I30 номерні знаки НОМЕР_1 та той факт, що з моменту в`їзду в крайню праву смугу автомобіля DAF ft 95 xf 480 номерні знаки НОМЕР_3 із напівпричіпом «OVIBOS» д.н.з. НОМЕР_4 водій ОСОБА_2 збільшила швидкість руху керованого нею транспортного засобу, що привело до зміни дорожньої обстановки та могло вплинути на настання події даної ДТП, з технічної зору, встановити наявність у водія ОСОБА_3 технічної можливості уникнути зіткнення в односторонньому порядку та відповідності його дій вимогам п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху не представляється можливим.

Тобто, з вказаного висновку вбачається, що встановити наявність у водія ОСОБА_3 технічної можливості уникнути зіткнення в односторонньому порядку, не можливо.

Враховуючи наведене, підстави вважати, що винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 02 квітня 2016 року о 14 год. 18 хв. по проспекту Московському (С. Бандери), 13 у місті Києві за участю автомобіля Hyundai під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля DAF з напівпричепом під керуванням ОСОБА_3 , є останній, відсутні.

Інших належних та допустимих доказів на підставі яких, суд мав би можливість встановити вину відповідача у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши відсутність доказів на підтвердження вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріального збитку завданого внаслідок ДТП.

Крім того, суд першої інстанції, врахувавши, що в даному випадку позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та моральної шкоди є похідними від вимоги про стягнення збитків, яка визнана судом необґрунтованою, дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення вказаних вимог.

Посилання скаржника на неврахування судом першої інстанції висновку експертного дослідження № 19/12-1/120-СЕ/17 від 12 грудня 2017 року та висновків викладених у постанові Київського апеляційного суду від 15 березня 2019 року, є безпідставними, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що під час його ухвалення, судом було прийнято до уваги вищевказані докази, яким було надано відповідну оцінку.

Також, суд апеляційної інстанції погоджуються з висновками суду першої інстанції про те, що закриття провадження у справі про притягнення скаржника до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, не є автоматичною підставою для відшкодування їй шкоди іншим учасником ДТП.

Посилання скаржника на неврахування судом першої інстанції висновку експерта № 9 від 07 лютого 2017 року, не впливає на правильність оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, вищевказаний висновок не містить відомостей про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, а відтак, його не можна вважати допустимим доказом по справі.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на відсутність доказів на спростування вини ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Разом з тим, жодних доказів на підтвердження наявності в діях відповідача вини у вчиненні ДТП, матеріали справи не містять.

Посилання скаржника на завдану їй відповідачем моральну шкоду, є безпідставним, оскільки докази на підтвердження вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.А. Нежура

В.В. Соколова