Справа № 199/9770/21
РІШЕННЯ

Іменем України

14.11.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., за участі позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано 06 грудня 2002 року. 16.07.2018 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб розірвано.

За час перебування у шлюбі нами було набуто спільне майно подружжя. В 2006 році, в автосалоні, було придбано транспортний засіб «ВАЗ1119», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Автомобіль був придбаний за 7500 доларів США, що в перерахунку на гривню по курсу НБУ на день написання позову становить 202500 грн., який перебуває у користуванні відповідача. В 2005 році, у зв`язку з тим, що будинок АДРЕСА_1 , в якому вони проживали сім`єю та були зареєстровані попав під зніс, їх сім`ї було виділено трьохкімнатну квартиру. Як пізніше дізналась позивач, квартира була оформлена через договір купівлі-продажу ВСО№100218 реєстр №3-9038, посвідчений Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 23.12.2005 року, лише тільки на відповідача, незважаючи на те, що виділялась вона на всіх членів сім`ї - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Орієнтовна вартість квартири на день звернень до суд - 85000 доларів США, що в перерахунку на гривню по курс НБУ на день написання позову становить 2312000 грн. Крім того в 2006 році в гаражно-обслуговуючому кооперативі «Каштан» був придбаний на спільні кошти гараж № НОМЕР_2 загальною площею 17,5 кв.м. з підвалом 16,9 кв.м., який на теперішній час знаходиться в користуванні ОСОБА_3 . Також відповідачем був відкритий депозитний рахунок в АТ «Приватбанк», куди внесена значна сума коштів, розмір яких їй невідомо.

Позивач просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на транспортний засіб марки ««ВАЗ1119», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу в розмірі 101250 грн. Визнати за нею право власності на 1/2 частину 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 . Визнати за нею право власності на 1/2 частину гаражу № НОМЕР_2 загальне площею 17,5 кв.м. з підвалом 16,9 кв.м., який знаходиться в гаражно-обслуговуючому кооперативі «Каштан». Стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості частину депозитного вкладу, який знаходиться в АТ КБ «ПриватБанк» та був відкритий в інтересах сім`ї.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали частково, лише в частині вимог щодо визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири, в іншій частині позовні вимоги не підтримували. Надали пояснення аналогічні викладеним у позові відносно даних позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, надавши пояснення аналогічні викладеним у письмовому відзиві на позов, де зазначив, що автомобіль та гараж він отримав у власність на підставі договорів дарування, укладеними між його матір`ю ОСОБА_5 , та ним 30.12.2008 року та 23.08.2008 року відповідно. Що стосується спірної квартири він пояснив, що під час шлюбу, 23.12.2005 р., ним у ТОВ «Житлобудінвест» за договором купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_3 . Квартиру він купив за рахунок продажу своєї особистої приватної власності - 40/100 частини домоволодіння, що належала йому за договором дарування. Так, 02.10.2004 р., йому його матір`ю було подаровано 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Таким чином, 40/100 частина домоволодіння стала його особистою приватною власністю, оскільки набута ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Тоді ж, мати подарувала його сестрі - ОСОБА_6 33/100 частини того ж домоволодіння. Отже стало три співвласника вищевказаного домоволодіння: ОСОБА_5 - 27/100 частини домоволодіння; ОСОБА_6 - 33/100 частин; ОСОБА_3 - 40/100 частини. Згодом їх будинок відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міського ради народних депутатів №297/3 від 09.09.1987 р. «О разрешении тресту «Днепростальконструкция» проектирования жилого дома по улице Временной » та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 94 від 14.03.90 р. «О сносе жилых домов в г. Днепропетровске, Кривом Роге, Никополе, Павлограде», у числі інших будинок АДРЕСА_1 підлягав знесенню. При зносі необхідно було заключати двосторонній договір між Замовником та Домовласником.

Відповідно договору № 519 від 19.09.97 р. «О долевом участии в строительстве жилого дома по ул. Временной» зобов`язання по виконанню умов, перебачених договором № 344 від 30 квітня 1996 р. прийняло на себе ТОВ «Житлобудінвест». Матері відповідача, самому відповідачу та сестрі замість їх відповідно 40/100, 27/100 та 33/100 частин домоволодіння були запропоновані ТОВ «Житлобудінвест» приватизовані квартири відповідно АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 . 23.12.2005 р. 40/100 частин домоволодіння ним була продано ТОВ «Житлобудінвест» за 76589,00 гривень. Того ж дня між ТОВ «Житлобудінвест» та ОСОБА_3 було укладено Угоду про залік зустрічних вимог, відповідно до якої заліковані зустрічні вимоги сторін по сплаті згідно укладених договір купівлі-продажу: вимоги ТОВ «Житлобудінвест» до ОСОБА_3 на суму 76589,00 грн. по сплаті квартири АДРЕСА_3 по договору купівлі-продажу від 23.12.2005 року та вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «Житлобудінвест» на суму 76589,00 грн. по сплаті 40/100 частин в домоволодінні АДРЕСА_7 по договору купівлі-продажу від 23.12.2005 року. Відповідач наголошував, що на підставі вказаних обставин квартира є його особистою приватною власністю.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 грудня 2002 року до 16.07.2018 року.

Відповідач згідно договору дарування від 30.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Долгополою Л.Г. набув у власність легковий автомобіль ВАЗ, модель 111930, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Крім того відповідач згідно до договору дарування від 23.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В., набув у власність гараж № НОМЕР_2 у гаражно-обслуговуючому кооперативі «Каштан», що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Каштанова, 10.

Статтею 57 ч. 1 п.2 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема , майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином вказане майно є особистою власністю відповідача та не підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя.

Крім того, судом встановлено, що мати відповідача дарувала йому 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_7 , що підтверджується договором дарування від 02.10.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С.

23.12.2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Житлобудінвест» було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М.

23.12.2005 року відповідно до договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М., ОСОБА_3 продав, а ТОВ «Житлобудінвест» купило 40/100 частин домоволодіння АДРЕСА_7 .

Того ж дня, 23.12.2005 року, між ТОВ «Житлобудінвест» та ОСОБА_3 було укладено Угоду про залік зустрічних вимог, відповідно до якої заліковані зустрічні вимоги сторін по сплаті згідно укладених договір купівлі-продажу: вимоги ТОВ «Житлобудінвест» до ОСОБА_3 на суму 76589,00 грн. по сплаті квартири АДРЕСА_3 по договору купівлі-продажу від 23.12.2005 року та вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «Житлобудінвест» на суму 76589,00 грн. по сплаті 40/100 частин в домоволодінні АДРЕСА_7 по договору купівлі-продажу від 23.12.2005 року.

Згідно з вимогами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

Таким чином, позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, і тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, судом встановлено, що спірна квартира не належить до спільної сумісної власності, оскільки обставини придбання даного майна підтверджують те, що воно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали відповідачу особисто за рахунок продажу 23.12.2005 року 40/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_8 ТОВ «Житлобудінвест» та Угодою про залік зустрічних вимог від 23.12.2005 року, відповідно до якої зараховані зустрічні вимоги сторін по сплаті згідно укладених договорів купівлі-продажу: вимоги ТОВ «Житлобудінвест» до ОСОБА_3 на суму 76589,00 грн. по сплаті квартири АДРЕСА_3 по договору купівлі-продажу від 23.12.2005 року та вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «Житлобудінвест» на суму 76589,00 грн. по сплаті 40/100 частин в домоволодінні АДРЕСА_7 по договору купівлі-продажу від 23.12.2005 року.

У постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі № 161/8116/19, судом зазначено, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час ведення спільного господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Тому, суд вважає, що відповідач в судовому засіданні спростував презумпцію спільності майна подружжя.

Подібна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, від 22 лютого 2021 року у справі № 264/2232/19.

Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частини депозитного вкладу, який знаходиться в АТ КБ «ПриватБанк», оскільки належних доказів наявності будь-яких депозитних вкладів у банках на ім`я відповідача позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді судовий збору покладаються на державу, доказів понесення судових витрат відповідачем суду не надано.

Частиною 9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року вжиті заходи забезпечення позову у виді заборони відповідачу та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .

Виходячи з положень ч.9 ст. 158 ЦПК України суд вважає, що заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.57,60,69-71 СК України, ст. ст. 158, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_9 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_9 ) про поділ майна подружжя,- відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року, а саме скасувати заборону ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_9 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня складання повного рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В.