ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6730/22 Справа № 201/9700/21 Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 56395 про стягнення боргу за укладеним між нею та ВАТ КБ «Надра» кредитним договором, та 14 вересня 2021 року виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. відкрито виконавче провадження № 66802367.

Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Зокрема, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.

З урахуванням викладеного, вважала що заборгованість, яка стала підставою для стягнення не є безспірною, тому просила суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 11 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за №56395 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», заборгованості у розмірі 106 221,40 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з наданням правничої (правової) допомоги у розмірі 20 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 362 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідач не дотримався вимоги законодавства про завчасне повідомлення боржника про наявність і розмір заборгованості.

Не погодившись з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило рішення суду змінити, зменшити суму судових витрат, пов`язаних із наданням правничої (правової) допомоги до 5 000 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що заочне рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу є необґрунтованим, оскільки представник позивача не надав суду належних доказів на підтвердження реальності, необхідності та розумності розміру витрат, понесених позивачем на правничу допомогу. Крім того, акт № 17-1/09 прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 17 вересня 2021 року не був предметом доказування під час ухвалення заочного рішення у справі, оскільки складений значно пізніше оскаржуваного рішення суду. Звертає увагу, що матеріали справи не містять належних доказів оплати послуг адвоката. Позивач не надав суду достатніх на підтвердження витрат на правничу (правову) допомогу у заявленому розмірі, тобто позивачем не було дотримано вимоги ст. 137 ЦПК України.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині розподілу судових витрат, пов`язаних із наданням правничої (правової) допомоги, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

11 листопада 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сінцова Т.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскарженій частині слід змінити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

17 вересня 2021 року між адвокатом Сінцовою Т. В., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 22 квітня 2019 року №4263 та ОСОБА_1 укладений договір про надання правової допомоги № 17-1/09.

Предметом цього договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновлення порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

За умовами п.9 даного договору, розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату, визначається за домовленістю сторін, та визначається у відповідних додатках до цього договору, виходячи зі складності правового питання, справи, її тривалості, фінансових можливостей та матеріального стану клієнта.

17 вересня 2021 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 17 вересня 2021 року № 17-1/09, за умовами якого оплата послуг адвоката за надання правової допомоги складає 20 000 грн.( п.2 додаткової угоди).

Відповідно до п. 2.1 вказаної додаткової угоди, вартість 1 години роботи адвоката під час розгляду та вирішення цивільної справи встановлено у розмірі: 2 000 грн. за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції та надання іншої правової допомоги, пов`язаною зі справою, в суді першої інстанції, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, підготовку процесуальних документів та заяв по суті справи тощо, а також під час досудового врегулювання спору.

10 травня 2022 року сторони склали акт-розрахунок послуг правової (правничої) допомоги до додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 17-1/09 від 17 вересня 2021 року, з відповідним описом робіт та визначеним розміром адвокатського гонорару за одну годину роботи (2 000 грн.). Обсяг виконаних робіт склав 10:00 год, із яких: надання юридичної консультації 02:00 год; ознайомлення із виконавчим провадженням № :00 год; підготовка судової практики 02:00 год; підготовка заяви про забезпечення позову, підготовка та подання позову 05:00 год.

Згідно з квитанцією № 17-01/-09 від 17 вересня 2021 року, ОСОБА_1 сплатила за надані послуги адвоката 20 000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із наданням правничої (правової) допомоги, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача у строк та в порядку, передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України були надані суду докази, які підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме по собі погодження між сторонами у додатковій угоді № 1 до договору про надання правової допомоги від 17 вересня 2021 року № 17-1/09 року гонорару у розмірі 20 000 грн. без деталізації та без визначення оплати послуг за годину є не детальним, не повним та таким, що вказує на маніпуляції при здійсненні розрахунку.

Частинами 1, 2 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частинами 1,2,3 статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо подати з поважних причин (частина перша статті 246 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які він має намір понести або поніс, на правничу допомогу. Не був доданий такий розрахунок як до першої заяви представника позивача, так само і до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Надані суду копії договорів про надання професійної правничої допомоги та додаткова угода також не містять детального переліку послуг та їх вартість, які адвокат має намір надати позивачеві. Враховуючи відсутність у матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг), зокрема акту-розрахунку послуг правової (правничої) допомоги до договору про надання правової допомоги № 17-1/09 від 17 вересня 2021 року на момент ухвалення заочного рішення у справі, так само як і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, колегія суддів вважає, що позивачем недотримані положення частини четвертої статті 137 ЦПК України.

Разом з цим, аналіз частини 2 статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок про те, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, визначене положеннями частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, відповідач до суду першої інстанції не подавав у зв`язку із проведенням заочного розгляду справи.

Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача в апеляційній скарзі просить суд змінити рішення суду в частині визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, зменшити їх розмір до 5 000 грн. з огляду на предмет спору та критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

З огляду на викладене, проаналізувавши належним чином матеріали справи та долучені представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що витрати на попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовку заяви про забезпечення позову, позовної заяви та документів до неї на загальну суму 20 000,00 грн. не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), та є явно завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, зменшити їх розмір до 5 000 грн.

Таким чином, апеляційна скарга на рішення суду підлягає задоволенню, а рішення суду слід змінити в частині визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням того, що згідно з положенням статті 4 Закону України «Про судовий збір» апеляційна скарга про оскарження судового рішення, яким вирішено питання оплати судових витрат, не оплачується, підстав для розподілу судових витрат, визначених частиною 13 статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» - задовольнити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2022 року в частині розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова