Справа № 142/346/22
Провадження № 22-ц/801/1749/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокуСправа № 142/346/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гапеки Тетяни Валеріївни на ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Гринишиної А.А., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Піщанської селищної ради, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання,

встановив:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі.

25 серпня 2022 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про зміну місця проживання дитини, в якій просив суд прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісними позовними вимогами та відкривши провадження у справі за зустрічними позовними вимогами. Також просив суд змінити місце проживання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області, про зміну місця проживання дитини, повернуто заявнику.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідні позовні вимоги витікають із різних правовідносин, мають різний предмет доказування, не є однорідними та взаємопов`язаними, зустрічна позовна заява не спрямована на спростування матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову, а тому їх одночасний розгляд є недоцільним та може призвести до невиправданого затягування та ускладнення розгляду справи.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_2 адвокат Гапека Тетяна Валеріївна подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права просила оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на думку заявника вимоги первісного та зустрічного позову випливають з одних і тих же правовідносин, зокрема стосуються визначення місця проживання дитини сторін.

11 жовтня 2022 року від представника ОСОБА_1 адвоката Вареника Андрія Миколайовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про повернення зустрічної позовної заяви. Разом з тим зазначає про те, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, у цивільній справі № 754/3411/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області про визначення місця проживання дитини позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області, про визначення місця проживання дитини задоволено, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , а зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області, про визначення місця проживання дитини залишено без задоволення. Проте, ОСОБА_2 вказане рішення не виконується, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернулась із позовом про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Натомість, вважає, що поданий ОСОБА_2 зустрічний позов направлений на затягування розгляду справи та оскарження вже існуючого рішення у справі № 754/3411/20. На переконання сторони позивача, первісний і зустрічний позов мають взагалі різні фактичні обставини, мають різні доказову базу та не є взаємовиключними через їх різну правову природу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що вищевказані вимоги повинні розглядатись у самостійних провадженнях, а розгляд даних вимог у цьому провадження є недоцільним та може призвести до невиправданого затягування і ускладнення розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас, рішенням Європейського суду з прав людини, так у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Пунктом 3 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Таким чином, із ст. 193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Водночас, у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2, судам роз`яснено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов до або під час попереднього судового засідання (частина перша статті 123 ЦПК України, а треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу шляхом пред`явлення позову до однієї чи обох сторін до закінчення судового розгляду (частина перша статті 34 ЦПК України. Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі). Роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи (зокрема, у зв`язку з необхідністю призначення складної експертизи за окремими вимогами, тривалого відрядження або тяжкого захворювання одного чи кількох з позивачів або відповідачів). У разі роз`єднання позовів підставою для провадження щодо вимог, виділених у самостійне провадження, є ухвала суду про роз`єднання позовів і копія пред`явленого позову.

Так, суд при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду зустрічного позову повинен виходити з того, що наявність підстав, передбачених законом як умови прийняття зустрічного позову, свідчать про наявність певного зв`язку між первісною і зустрічною вимогами. Відсутність такого зв`язку не виправдала б можливість спільного розгляду цих вимог в одному процесі.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є відібрання у батька дитини - ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернення дитини матері дитини - ОСОБА_1 за місцем її проживання, які пов`язані з виконанням рішення суду у цивільній справі № 754/3411/20, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , в той час, як вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є зміна місця проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_2 , які не є однорідними з первісним позовом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду попередньої інстанції про те, що вказані позови обґрунтовані різними підставами, до позовних заяв додані різні докази, предмет доказування є різним, тобто дані позови не взаємопов`язані.

Спільний розгляд таких позовних вимог є недоцільним, адже при розгляді зустрічного позову істотно розширюється предмет доказування, що призведе до затягування та ускладнення розгляду справи за первісним позовом.

Відтак, висновок суду попередньої інстанції про недоцільність одночасного розгляду первісної та зустрічної позовної заяви є правильним.

Доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і її слід залишити без змін.

На підставі ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гапеки Тетяни Валеріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета