Справа № 136/301/22
Провадження № 22-ц/801/1720/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 рокуСправа № 136/301/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 серпня 2022 року, ухвалене суддею Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В.,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2022 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» (далі ТОВ «ФК» ЦФР») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в 15.10.2020 між ТОВ ФК "ЦФР" та відповідачем було підписано кредитний договір №, Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5003853, Заяву анкету на отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР».

Позивач вказує, що відповідно до п. 2 Кредитного договору передбачено, що паспорт кредиту № НОМЕР_1 разом з умовами на отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК» ЦФР», редакція від 04.05.2020, становлять єдиний кредитний договір.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 178310,04 грн., строком на 36 місяців на будь-які законні цілі, на умовах визначених договором, а ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати процентну ставку за користування кредитом відповідно до Паспорту кредиту, який є невід`ємною частиною кредиту.

Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 23.11.2021 становила 212 936,64 грн. та складається з: прострочена заборгованість за тілом кредиту 49030,76 грн.; прострочена заборгованість за річними процентами 11,61 грн.; прострочена заборгованість за щомісячними процентами 37 460,74 грн.; строкова заборгованість за тілом кредиту 125 249,16 грн.; строкова заборгованість за річними процентами 0, 39 грн.; строкова заборгованість за щомісячними процентами 1 183,98 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 03 серпня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «ФК» ЦФР» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги в основному зводяться до обставин викладених у позові, яким суд першої інстанції на переконання позивача не дав належної правової оцінки.

Також, скаржником зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідачем виконувались умови Договору, тим самим він підтвердив факт отримання коштів.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 15.10.2020 ОСОБА_1 виявив намір на отримання кредит у ТОВ "ФК "ЦФР" та підписав Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФР" та Заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг. Відповідач погодився, що Заява на отримання кредиту разом з умовами отримання кредиту та інших послуг становлять між ним та ТОВ "ФК "ЦФР" кредитний договір, з умовами якого він ознайомився шляхом роздрукування з веб - сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua та погодився (а.с.7).

Відповідно до Кредитного договору № від 15.10.2020, Банк зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти у сумі 178 310,04 грн. у розмірах та на умовах, обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором, строк договору сторонами узгоджено на 36 місяців. Позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5003853, який сторони узгодили як невід`ємну частину цього Договору. Сторони узгодили графік платежів та дату останнього платежу по поверненню кредиту 13.10.2023 (а.с.8).

Згідно п.1.4. Кредитного договору позичальник доручив ТОВ "ФК "ЦФР" перерахувати, за рахунок отриманого ним кредиту, грошові кошти отримувачам на зазначені у договорі рахунки, а саме: - ОСОБА_2 на рахунок НОМЕР_2 у АТ «Райффайзен Банк Аваль» суму 78400, 00 грн.;- ОСОБА_2 на рахунок НОМЕР_3 у АТ «Райффайзен Банк Аваль» суму 74600, 00 грн.;- ПАТ «Страхова компанія» «ТАС» НОМЕР_4 у АТ «Таксомбанк» суму 600 грн.;- ПАТ «Страхова компанія «ТАС» НОМЕР_4 у АТ «Таксомбанк» суму 16210, 04 грн;- ПАТ «Страхова група» «ТАС» UA6800277 суму 650, 00 грн.;- ТОВ «ЦФР» НОМЕР_5 у АТ «Таксомбанк» суму 200, 00 грн.

У п.2 Кредитного договору сторони узгодили, що всі інші умови кредитного договору викладені у Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ ФК «ЦФР» від 04.05.2020.

Відповідно до Паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» за №5003853 від 15.10.2020, визначено, що кредит надається у сумі 178310, 04 грн., строком на 36 місяців, реальна річна процентна ставка 54, 86 %, визначено графік повернення кредиту та останній платіж 13.10.2023 (а.с. 9).

Згідно із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № від 15.10.2020, слідує, що станом на 23.11.2021 ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором в сумі 212 936,64 гривень, з яких: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49 030,76 грн.; заборгованості за річними відсотками у розмірі 11,61 грн.; заборгованості за щомісячними відсотками у розмірі 37 460,74 грн.; заборгованості за штрафними/пенею у розмірі 0,00 грн.; заборгованість за тілом кредиту 125 249,16 грн.; строкова заборгованість за річними процентами 0,39 грн.; строкова заборгованість за щомісячними процентами 1 183,98 грн., які у добровільному порядку відповідач не погашає (а. с. 14).

Позивачем на адресу відповідача було направлено досудова вимога від 29.09.2021 за вих. № 2021/245 щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с.23).

Підставою позову банком зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за річними процентами, заборгованість за щомісячними процентами, строкову заборгованість за тілом кредиту, строкову заборгованість за річними процентами та строкову заборгованість за щомісячними процентами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що розрахунок заборгованості, що наданий позивачем до матеріалів справи на підтвердження обставин наведених у позові не є доказом на підтвердження факту передачі грошових коштів обумовлених договором, а інших первинних документів виписки по рахунку, платіжних документів, тощо, на підтвердження руху грошових коштів матеріали справи не містять.

З таким висновком апеляційна інстанція не може погодитись, з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі письмового договору, за яким відповідач отримав кредитні кошти і взяв на себе обов`язки та відповідальність за невиконання умов договору.

Банк, у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку по сплаті платежів , має право заявити вимоги про їх стягнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Факт укладення кредитного договору відповідачем не оспорювався та ним не спростовувалась презумпція правомірності правочину.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами. Доказів на спростування вказаного розрахунку, ОСОБА_1 не надано.

За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у задоволені позову з тих підстав, що позивачем не доведено факту передачі грошових коштів та наявності заборгованості у відповідача. Такий висновок суду першої інстанції спростовується матеріалами справи, зокрема анкетою-заявою від 15.10.2020, Кредитним договором № від 15.10.2020 та розрахунком заборгованості.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 127/18120/18.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, матеріали справи містять заяву відповідача в якій він зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження передачі йому коштів (а.с. 72).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в заперечення позову не надав доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості, так і жодних доказів на спростування отримання та використання кредитних коштів.

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема відповідачем не спростовано факту укладення Кредитного договору № від 15.10.2020.

Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачеві не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином не перевірив обставини справи, на які посилався позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, так і заперечення відповідача на позов.

Також суд не взяв до уваги, що діє презумпція правомірності правочину, а факт укладення кредитного договору відповідачем у встановленому порядку відповідно до ст. 81 ЦПК України не спростовано.

На дану обставину суд першої інстанції не звернув уваги, тому дійшов помилкового висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказані недоліки усуває Вінницький апеляційний суд і приймає до розгляду докази, які були подані до апеляційної скарги, а саме: платіжні доручення; витяги з реєстру оплачених страховок; копію довідки про графік руху коштів по кредиту та копію виписки з особового рахунка за Кредитним договором.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за тілом кредиту в розмірі 49 030,76 грн., оскільки надані позивачем докази доводять факт укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг та існування кредитної заборгованості, що в свою чергу не було спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

В свою чергу, щодо стягнення інших складових кредитного договору, зокрема стягнення заборгованості за річними процентами, заборгованості за щомісячними процентами, строкову заборгованість за тілом кредиту, строкову заборгованість за річними процентами та строкову заборгованість за щомісячними процентами, не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю.

Надання ж позивачем Паспорту споживчого кредиту, підписаного позичальником не має правового значення для вирішення цих позовних вимог.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20, Вінницький апеляційний суд приходить до висновку, що підписання паспорту споживчого кредиту, з огляду на його правову природу (це не частина кредитного договору, а спосіб повідомлення позикодавця кредитором про наявні пропозиції кредитування), його зміст (містить інформацію про три різні кредитні продукти), - не є підтвердженням досягнення між Банком та позичальником умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки.

Таким чином, відсутні підстави стягувати з відповідача інших складових кредитного договору, які передбачені паспортом споживчого кредиту.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі в цій частині апеляційним судом не приймаються.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК» ЦФР» підлягають задоволенню частково, а саме: на 23% (розрахунок 49 036,768 грн. (задоволена частинна вимог): 212 936,64 грн. (ціна позову)) х 100 = 23%.

На підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подачу позовної заяви у суд першої інстанції в розмірі 734,63 грн. (23% від 3194,05 грн.) та судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 1101,94 грн. (23% від 4791,08 грн.), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 серпня 2022 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» () заборгованість за тілом кредиту в розмірі 49030,76 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» Центр Фінансових Рішень» () судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 734,63 гривень та за подання апеляційної скарги в розмірі 1101,94 гривень, а всього 1836,57 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало