Справа № 476/135/22
Провадження № 2/476/99/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2022 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого-судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства "СК "Євроінс Україна" про стягнення страхового відшкодування

В С Т А Н О В И В :

08.04.2022 року представник позивачки ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ПАТ "СК "Євроінс Україна" про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 14.07.2018 року близько 08:00 години на автомобільній дорозі Р-55 «Одеса - Вознесенськ - Новий Буг» мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулося зіткнення між автомобілем ВАЗ-21083 номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобілем ЗАЗ-1102 номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , внаслідок чого ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_6 автомобіля ЗАЗ-1102 номерний знак НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за полісом №АМ1798235. 12.07.2019 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої доньки померлого ОСОБА_3 звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, а саме відшкодування моральної шкоди та відшкодування на утримання. Станом на 22.02.2022 року виплати страхового відшкодування позивачкою не отримано.

Посилаючись на ст. ст. 509, 999 ЦК України, ст. ст. 27, 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 22338 грн. відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 134028 грн. відшкодування на утримання та 22338 відшкодування моральної шкоди. Також просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 пеню в сумі 28803,17 грн., інфляційні втрати в сумі 31648,95 грн., три проценти річних від простроченої суми в сумі 12734,50 грн. та судові витрати у справі.

Ухвалою від 11.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 15.06.2022 року залучено до участі у цивільній справі у якості третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_6 . Витребувано від Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області інформацію про зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 , яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 473/3772/18.

В судове засідання позивачка не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про слухання справи.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду направив відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачем відмовлено у страховій виплаті по дорожньо-транспортній пригоді за участю автомобіля ЗАЗ-1102 номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , про що складено акт про відмову від 25.05.2020 року та повідомлено позивача листом від 28.05.2020 року. Вважає, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ЗАЗ-1102 номерний знак НОМЕР_2 відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не наступила і дану подію не можна кваліфікувати як страховий випадок. Також заперечив в частині вимог про стягнення пені та просив зменшити розмір витрат на правову допомогу. А тому просив відмовити ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Так, за Конституцією України, ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Як встановлено у ході розгляду справи по суті та вбачається з матеріалів справи, 14 липня 2018 року близько 08:00 години на автомобільній дорозі Р-55 «Одеса - Вознесенськ - Новий Буг» мала місце дорожньо-транспортна пригода, де відбулося зіткнення між автомобілем ВАЗ-21083 номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобілем ЗАЗ-1102 номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , внаслідок чого ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Цивільно-правова відповідальність автомобіля ЗАЗ-1102 номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_6 , застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за полісом №АМ1798235 (а.с. 27).

12.07.2019 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої доньки померлого ОСОБА_3 звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Розмір відшкодування для дочки ОСОБА_3 - 134028 грн. - в зв`язку із втратою годувальника, 22338 грн. - моральної шкоди, розмір відшкодування для дружини ОСОБА_2 - 22338 грн. моральної шкоди (а.с. 12-13).

28 травня 2020 року відповідач листом № 314 повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 30).

03.06.2020 року відповідач листом № 1681/ДВЗ повідомив про вимогу надати: заяву про зміну напрямку виплати страхового відшкодування з банківськими реквізитами в форматі іbаn та документ, що підтверджує притягнення до відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу за порушення Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, внаслідок якого пасажир автомобіля ЗАЗ-1102 номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_7 загинув (а.с. 31).

17 червня 2020 року позивачкою було долучено лист з оновленим розрахунковим рахунком стандарту IBAN.

Відтак, позивачка вважає, що останнім днем для виплати страхового відшкодування згідно з встановленого Законом строку є 09 жовтня 2019 року.

Станом на 22.02.2022 року виплати страхового відшкодування позивачкою не отримано.

Зважаючи на те, що вирішити дане питання у позасудовому порядку позивачці не видалось можливим, вона звернулась за захистом своїх порушених прав до суду та просила стягнути з відповідача на її користь 22338 грн. відшкодування моральної шкоди, на її користь в інтересах ОСОБА_3 134028 грн. відшкодування на утримання та 22338 відшкодування моральної шкоди. Також просила стягнути з відповідача на її користь пеню в сумі 28803,17 грн., інфляційні втрати в сумі 31648,95 грн., три проценти річних в сумі 12734,50 грн.

Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно з частиною першою статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон) .

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У ст. 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до ст. 27 Закону України страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11.12.2019 справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Так, судом встановлено, що дійсно 14 липня 2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, де відбулося зіткнення між автомобілем ВАЗ-21083 номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобілем ЗАЗ-1102 номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , внаслідок якої пасажир автомобіля ЗАЗ-1102 ОСОБА_7 загинув.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2018 року за № 0001337 внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 14). Чоловік позивачки та батько ОСОБА_3 - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 15).

Із матеріалів справи слідує, що у провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 27).

ОСОБА_7 був одружений з позивачкою. У померлого є донька ОСОБА_3 . На момент смерті батька ОСОБА_7 донька була малолітньою (а.с. 20).

Відповідно до довідки № 9874 від 14.09.2018 року ОСОБА_7 був зареєстрований за місцем проживання разом з позивачкою ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 (а.с. 26).

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобілем ЗАЗ-1102 номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , відповідальність якого була застрахована відповідачем ПАТ "СК "Євроінс Україна", була завдана шкода ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка пов`язана з відшкодуванням моральної шкоди та відшкодуванням на утримання у зв`язку з втратою годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно наступає обов`язок страховика, який хоч і не завдав шкоди, виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 14 липня 2018 року становила 3723 гривень.

Відповідно, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 44676 грн. (12 мін. заробітних плат x 3723 грн.), яка має бути розділена на 2 рівні частини між дружиною та донькою потерпілого. Таким чином, стягненню підлягає страхове відшкодування моральної школи на користь ОСОБА_2 у розмірі 22338 грн. та на користь ОСОБА_3 у розмірі 22338 грн.

Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 35.2 ст.35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Подання інших документів, в тому числі вироку суду, яким встановлено вину водія забезпеченого транспортного засобу в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди цією статтею не передбачено.

Судом встановлено, що представник позивачів в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся до відповідача ПАТ "СК "Євроінс Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування та надав відповідні документи передбачені ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 36 вказаного Закону страховик керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Доводи представника відповідача про те, що до цього часу здійснюється розгляд кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, тому відповідно до положень ч. 2 ст. 36 Закону для відповідача не настав строк на прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, суд не приймає до уваги, оскільки за встановлених обставин, наявність чи відсутність вироку (виправдального чи обвинувального) щодо водія забезпеченого транспортного засобу не впливає на обов`язок ПАТ "СК "Євроінс Україна" виплатити страхове відшкодування потерпілій особі.

Суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком пені в розмірі 28803,17 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 12734,50 грн. та інфляційних втрат в розмірі 31648,95 грн. (а.с. 5-7), враховуючи також відсутність альтернативних розрахунків, зокрема від відповідача та вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Зокрема, представник позивачки у позовній заяві зазначав, що розмір судових витрат становить 10000 грн., однак матеріали справи не містять жодного документа про узгоджену з позивачкою вартість наданих адвокатом послуг.

До того ж, представником позивачки не надано суду підтвердження понесених витрат, договір про надання правової допомоги та первинні бухгалтерські документи, що підтверджують сплату та отримання адвокатом грошових коштів. В додатках до позовної заяви вказані документи відсутні, а також в період з 08.04.2022 до суду жодних документів не надходило.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10.08.2022 у справі №711/1783/20 вказав, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Також, ЄСПЛ у своєму рішенні від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на відсутність жодного документа, який підтверджував факт узгодження з позивачкою розміру витрат на правову допомогу, суд вважає, що вимога про стягнення судових витрат не підлягає задоволенню.

Оскільки позивачка при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства "СК "Євроінс Україна" про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "СК "Євроінс Україна" на користь ОСОБА_2 22338 (двадцять дві тисячі триста тридцять вісім) грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "СК "Євроінс Україна" на користь ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 134028 (сто тридцять чотири тисячі двадцять вісім) грн. відшкодування на утримання та 22338 (двадцять дві тисячі триста тридцять вісім) грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "СК "Євроінс Україна" на користь ОСОБА_2 пеню в сумі 28803 (двадцять вісім тисяч вісімсот три) грн. 17 коп., інфляційні втрати в сумі 31648 (тридцять одна тисяча шістсот сорок вісім) грн. 95 коп., три проценти річних в сумі 12734 (дванадцять тисяч сімсот тридцять чотири) грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "СК "Євроінс Україна" на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 21.10.2022 року.

Суддя Н.В.Чернякова