Справа № 276/952/20
Провадження по справі №2/276/41/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., з участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Іршанської селищної ради об`єднаної територіальної громади, про позбавлення батьківський прав, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 07 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у сторін не склалося, тому рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28 липня 2016 року шлюб було розірвано.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року ОСОБА_2 зобов`язано виплачувати аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 листопада 2015 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, та аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 25 листопада 2015 року і до досягнення ОСОБА_3 трьохрічного віку.Позивач зазначає, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від сплати аліментів, вона змушена була неодноразово звертатись до виконавчої служби та відділення поліції із заявами про примусове стягнення заборгованості та притягнення відповідача до відповідальності.

Вказує, що відповідач проживає окремо, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі, не говорячи про обсяг, необхідний для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; дитина не знає як навіть виглядає її батько.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, на переконання позивача, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою судді від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.12.2020 року у цивільній справі №276/952/20 замінено третю особу Службу у справах дітей Хорошівської районної державної адміністрації на орган опіки та піклування Іршанської об`єднаної територіальної громади в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

01.06.2021року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому сторона відповідача заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування заперечення позовних вимог представник відповідача вказав, що обставини викладенні позивачем у позові є безпідставним наклепом, а тимчасові труднощі у одного із батьків на сплату аліментів іншому, не можуть бути підставою для позбавлення такого батька чи матір батьківських прав відносно дитини. Позивач проживаючи в м. Києві, навмисно не повідомляє рідному батькові доньки про місце проживання, дитячий садок, який відвідує їх донька та взагалі у категоричній формі вказує про те, що не дасть батькові бачитись із дитиною до моменту остаточного погашення аліментів на дитину.

02.08.2021року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач вказує, що жодним чином не заперечувала та не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною та прийняття повної його участі у її вихованні. Також позивач вказала, що з моменту подання позову відповідач не намагався виконати свої батьківські обов`язки, тобто, зустрітися з дитиною, поспілкуватися з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, створити умови для отримання її освіти, виявити інтерес до її внутрішнього світу, сплатити хоча б частково аліменти, вчинити хоча б якийсь крок для виправлення ситуації. В зв`язку з наведеним позивач вважає, що в діях відповідача є вина і свідоме нехтування батьківськими обов`язками, а отже і наявні достатні підстави для задоволення позову.

Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Також позивачем до заяви долучено: акт обстеження житлово-побутових умов; довідку закладу дошкільної освіти «Ромашка» с.Мерва Берестечківської міської ради Волинської області; довідку закладу загальної середньої освіти Мервинський ліцей Берестечківської міської ради Волинської області.

У судовому засіданні 03 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 пояснив, що із моменту присудження і до середини 2019 року він регулярно сплачував аліменти на дитину, пересилаючи їх через Укрпошту на адресу проживання матері дитини ( АДРЕСА_1 ), але, починаючи із зазначеного вище періоду 2019 року, відправлені аліменти почали повертатися боржнику із відміткою: «не вручено з інших підстав». Як потім дізнався відповідач, його колишня дружина ОСОБА_5 , забравши дитину вибула на довгий час у невідомому напрямку, іноді він чув від знайомих, що колишня дружина співмешкала певний час із іншим чоловіком на зйомних квартирах, а потім взагалі випала із полю зору, так як відповідач працює вахтовим методом у передмісті Києва, а тому у смт Іршанськ тепер буває рідше. З того часу відповідач взагалі втратив будь-який зв`язок із своєю донькою, оскільки її мати увесь час переїздить із місця на місце, не маючи постійного житла та роботи.

Відповідач та його представник в судове засідання 06.06.2022 року не з`явились, до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Якименко О.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність особи, яка бере участь у справі. В даній заяві представник відповідача просить суд подальший розгляд судової справи провести без участі відповідача та його представника, ухваливши рішення на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, заперечують щодо задоволення позовних вимог. Також в даній заяві представник відповідача надає додаткові пояснення по суті заявлених вимог вказуючи, що позивач навмисно створила умови позбавляючи рідного тата і доньку природньої необхідності підтримувати постійне спілкування та усвідомлювати, що окрім мами, дівчинка потрібна рідному тату.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Іршанської об`єднаної територіальної громади, в судове засідання не з`явився надіславши до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, щодо вирішення позовних вимог покладаються на розсуд суду.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28.07.2016 року у справі №276/636/16-ц, розірвано шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_5 (а.сп.13).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_5 (а.сп.14,18).

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.05.2015 року у справі №276/1506/15-ц ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј всіх видів доходів платника аліментів, а також аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частки доходів відповідача (а.сп.15).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №186/02-41 від 12.05.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.09.2015 року по 10.07.2019 року проживали: наймач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та внучка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаний період проживання батько дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з донькою не проживав, не відвідував її за місцем проживання, не спілкувався з нею, не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився її інтересами, не надавав матеріальної допомоги. Донька ОСОБА_3 повністю знаходиться на утриманні матері - ОСОБА_5 (а.сп.17).

Згідно з копією акту Іршанського навчально-виховного комплексу «Гімназія-дошкільний навчальний заклад» №78 від 12.05.2020 року, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виховувалась в Іршанському навчально-виховному комплексі. За період перебування дитини в дитячому садочку з 21.02.2018 року по 10.07.2019 року, батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не відвідував батьківські збори, не спілкувався з вихователями та не приймав участі у вихованні доньки (а.сп.19).

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 по виконавчому листу №2/8276/606/15 від 28.12.2015 року, наданого державним виконавцем Хорошівського РВДВС ГТУЮ у Житомирській області, загальна сума заборгованості станом на 15.05.2020 становить 35531,05 грн.(а.сп.16).

03.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до органу опіки та піклування виконавчого комітету Іршанської селищної ради з заявою щодо необхідності надати висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.сп.21).

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09.03.2021 року зобов`язано службу у справах дітей Іршанської селищної ради до 01 червня 2021 року надати суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.сп.53).

Листом № 59/14-01 від 29.05.2021 року, Служба у справах дітей Іршанської селищної ради повідомила суд щодо неможливості підготувати висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач тимчасово не проживає на території громади, на телефонні дзвінки не відповідає (а.сп.72).

У своїй заяві про розгляд справи у відсутність особи, яка бере участь у справі від 03.06.2022 року представник відповідача додатково вказує, що Іршанська селищна рада в особі представника від опікунської ради, зловживаючи своїми процесуальними правами, навмисно затягує розгляд справи, кожного разу, покладаючи відповідальність на ОСОБА_2 , вказуючи, що через неявку останнього «на комісію», місцевий виконавчий орган не може надати необхідний висновок. Відповідачем у даному судовому засіданні неодноразово надавалися пояснення (заперечення) щодо предмету позову із долученням усіх необхідних документів, у тому числі, документів, які необхідно представити відповідачу до місцевого органу виконавчої влади, представник якого має повне процесуальне право самостійно отримати із матеріалів справи будь-які копії документів, а також письмові і усні пояснення ОСОБА_2 , що вже були надані останнім суду під присягою. Однак, представнику третьої особи недостатньо тих документів і пояснень, що вже надавалися відповідачем і містяться у матеріалах справи такі, як: як усні пояснення (категоричні заперечення) батька стосовно предмету спору, із долученими письмовими та електронними доказами.

Вирішуючи питання щодо можливості ухвалення рішення суду без відповідного висновку органу опіки та піклування, то суд виходить з наступного.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Відповідна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

З огляду на викладене суд вважає за можливе розглянути справу без висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки на основі наявних у справі доказів.

Що стосується безпосередньо предмету спору, а саме позбавлення батьківських прав відповідача, то суд враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).

У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з відповідачем одружилась з громадянином ОСОБА_8 (а.сп.18), змінила місце постійного проживання (а.сп.12), влаштувала за новим місцем проживання дитину ОСОБА_3 спочатку до дошкільного навчального закладу, а потім і до закладу середньої освіти (а.сп.111-112).

Відповідач в своїх запереченнях до позову зауважує, що його колишня дружина ОСОБА_5 , забравши дитину вибула із смт. Іршанськ у невідомому напрямку, не повідомивши його про нове місце проживання дитини. Аліменти, які він направляв на адресу позивача почали повертатись у зв`язку з її відсутністю за місцем проживання.

Відповідач безпосередньо про нове місце проживання дитини дізнався вже після відкриття провадження по даній справі, коли на його адресу було направлено копію позовної заяви з додатками де було вказано нову адресу місця проживання позивача.

Вказані обставини позивачем не спростовано.

Таким чином, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки та негативно впливати на дитину, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг складних життєвих обставин, які склалися навколо нього.

Також, судом враховано, що відповідач заперечив проти позбавлення його батьківських прав, бажає проводити час з донькою та приймати участь в її вихованні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 порушить інтереси самої дитини.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 4,11, 12, 13, 136, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Іршанської об`єднаної територіальної громади, про позбавлення батьківський прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , код РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: орган опіки та піклування Іршанської селищної ради, вул.Гулія, 7, смт Іршанськ, Коростенський р-н., .

Повний текст рішення виготовлено 17.06.2022 року.

Суддя А.М. Збаражський