Провадження № 2/755/3420/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

за участю представника позивача Старенького С.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєва Валентина Іванівна, Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гура Людмила Борисівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжинірінг», про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить здійснити тлумачення заповіту від 06 грудня 2014 року, складеного та посвідченого в реєстрі за № 658 Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Людмилою Борисівною щодо розпорядження ОСОБА_6 , а саме: зміст заповіту, що складений 06 грудня 2014 року ОСОБА_6 , посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б., реєстровий № 658, відповідно до якого ОСОБА_6 заповів ОСОБА_2 належні йому майнові права на квартири АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_2 , а також на нежитлове приміщення в житловому будинку АДРЕСА_3 відповідно до договорів № 338/МЕ від 28 червня 2012 року та № 784 від 18 травня 2014 року, необхідно розуміти так, що вказаний спадкодавець заповів ОСОБА_2 свої майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , а також на нежитлове приміщення в житловому будинку

АДРЕСА_3 відповідно до договорів № 337/МЕ від 28 червня 2012 року, № 338/МЕ від 28 червня 2012 року, додаткової угоди № 1 від 21 липня 2012 року до Договору купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ від 28 червня 2012 року та № 784 від 18 травня 2014 року.»

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , з яким вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2010 року по день його смерті. Після смерті останнього відкрилася спадщина на все належне йому майно. За життя ОСОБА_6 склав заповіт, спадкоємцем за яким є позивач ОСОБА_2

26 липня 2017 року позивач звернулася до Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої В.І. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим 06 грудня 2014 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б., реєстровий № 658, а саме: на майнові права на Об`єкти нерухомості: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 , які належать померлому на підставі Договору № 337/МЕ купівлі-продажу майнових прав, Додаткової угоди № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав № 337/МЕ від

28 липня 2012 року, укладених 21 липня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс» (далі - ТОВ «Еверест плюс») та ОСОБА_6

22 грудня 2014 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І. заведена спадкова справа № 19/2014 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 . Однак Постановою Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої В.І. від 15 вересня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно, технічна документація на нерухоме майно, адреса, а також у зв`язку з розбіжностями у правовстановлюючих документах, на підставі яких вищевказане нерухоме майно належить померлому (а саме: в заповіті, посвідченому 06 грудня 2014 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б., за реєстровим № 658, вказаний Договір № 338/МЕ, був не чинним на дату посвідчення заповіту, оскільки 21 липня 2012 року сторони за Договором № 338/МЕ досягли згоди щодо його розірвання та об`єднання усіх майнових прав у Договорі № 337/МЕ).

28 червня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_6 укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 337/МЕ, відповідно до якого ТОВ «Еверест плюс» передає ОСОБА_6 майнові права на Об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_7 , проектна адреса: АДРЕСА_3 з наступними характеристиками: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 44,87 кв. м, поверх 18, а ОСОБА_6 купує майнові права на даний Об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього Договору в сумі 319 256,33 грн.

28 червня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_6 укладено Договір № 338/МЕ купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ТОВ «Еверест плюс» передає ОСОБА_6 майнові права на Об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою:

АДРЕСА_7 , проектна адреса: АДРЕСА_3 з наступними характеристиками: квартира АДРЕСА_2 загальною площею 45,42 кв. м, поверх 18, а ОСОБА_6 купує майнові права на даний Об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього Договору в сумі 323 169,66 грн.

21 липня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_6 укладено Додаткову угоду

№ 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, відповідно до якої майнові права на Об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою:

АДРЕСА_7 , проектна адреса: АДРЕСА_3 з наступними характеристиками: квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 90,29 кв. м, поверх 18, а ОСОБА_6 купує майнові права на даний Об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього Договору в сумі 642 425,99 грн.

21 липня 2012 року між «Еверест плюс» та ОСОБА_6 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, відповідно до якої керуючись положеннями статті 1 Договору купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ сторони дійшли обопільної добровільної згоди розірвати Договір купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ від

28 червня 2012 року. Кошти сплачені Покупцем Продавцю на підставі статті 4 Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, а саме 323 169,66 грн в повному обсязі будуть зараховані в рахунок виконання грошових зобов`язань Покупця перед Продавцем до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ.

На думку позивача, очевидно, що кошти, які були сплачені за договором від 28 червня

2012 року № 338/МЕ ідентифіковані як кошти, які сплачені за договором № 337/МЕ від 28 червня

2012 року разом з Додатковою угодою № 1 до цього договору.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ майнові права за Договором купівлі-продажу майнових прав від 28 червня

2012 року № 338/МЕ перейшли до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ. Квартири АДРЕСА_1 та № 135 були об`єднані в один об`єкт під № 134/135, площа якого дорівнювала сумі площ квартир за договорами № 337/МЕ та № 338/МЕ, та вартість майнових прав дорівнювала сумі вартості майнових прав за Договором купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ від 28 червня 2012 року з урахуванням Додаткової угоди № 1 до цього Договору.

Позивач стверджує, що у складеному заповіті ОСОБА_6 зазначено, що він заповідає майнові права на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також на нежитлове приміщення в житловому будинку

АДРЕСА_3 ОСОБА_2 . На час складення заповіту, ОСОБА_6 зазначив у заповіті, що заповідає саме майнові права на квартири і нежитлове приміщення, оскільки вважав, що немає різниці за номером якого договору вони придбані, оскільки кошти були сплачені ним за обома договорами - № 337/МЕ та № 338/МЕ.

Таким чином, ОСОБА_6 , заповідаючи ОСОБА_2 , з якою проживав у незареєстрованому шлюбі, майнові права на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , мав на увазі саме дві квартири, що були об`єднані в одну з № 134/135, а не конкретні номери договорів.

Такого ж висновку можна дійти, порівнюючи різні частини правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому у порівнянні з Договорами № 337, № 338, додатковими договорами до них, а також з намірами спадкодавця, який він виразив при вчиненні правочину.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 травня 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

27 червня 2022 року відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позов, в якому з приводу задоволення позову заперечувала, пославшись на таке.

Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 17 вересня 2015 року у цивільній справі № 553/2723/15-ц встановлено, що до складу спадщини за законом увійшли майнові права, що належали ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року

№ 337/МЕ, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_6 , з врахуванням змін, внесених до нього додатковою угодою від 21 липня 2012 року, укладеною ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_6 .

Тобто, до складу спадщини за законом увійшли майнові права на об`єкт, розташований на Об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_7 , проектна адреса: АДРЕСА_3 з наступними характеристиками: об`єкт

№ 134/135, кількість кімнат - 2, загальна площа - 90,29 кв. м, поверх - 18, секція - 1.

Тобто, суд цілком погодився з доводами представника позивачів (адвоката Гончаренка М.Д.), наданими ним в судовому засіданні, що до складу спадщини за законом увійшли права на інший об`єкт квартиру АДРЕСА_4 , проектна адреса: АДРЕСА_3 , а не окремі квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_4 стверджує, що не існує жодного спадкоємця за законом окрім відповідачів. Спадкоємець за заповітом є ОСОБА_2 , яка вступила в спадщину, про що свідчить рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 17 травня 2015 року у справі № 553/2723 15-ц. Судом встановлено, що майно охоплене заповітом складається з майнових прав на нерухоме майно за Договором Купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, згідно з яким спадкодавець придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_5 та за Договором купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, згідно з яким спадкодавець придбав майнові права на квартиру

АДРЕСА_9 . Вказані договори повністю оплатив спадкодавець, як пайові внески (за договорами про купівлю-продаж майнових прав на нерухоме майно), про що йому було видано Довідки: від 03 липня 2012 року вих. № 145/1 про 100 % фінансування відповідно до Договору № 337/МЕ та від 03 липня 2012 року вих № 145/2 про 100 % фінансування відповідно до Договору № 338/МЕ. 21 липня 2012 року сторони Договору № 338/МЕ досягли згоди щодо його розірвання та об`єднання усіх майнових прав у Договорі № 337/МЕ. Внаслідок виконання усіх грошових зобов`язань по фінансуванню будівництва спадкодавцеві було видано Довідку від 23 липня 2012 року за вих. № 157 про 100 % фінансування відповідно до Договору № 337/МЕ, в якій було засвідчено 100 % фінансування будівництва обох квартир, що їх було об`єднано за № 134/135 площею 90,29 кв. м кількість кімнат 2 (дві).

Майнові права на нежитлове приміщення належали спадкодавцеві па підставі Договору

№ 784/ЕМ від 18 травня 2014 року та охоплюють право на господарське приміщення площею 3 кв. м у житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_7 .

Тобто, громадянка ОСОБА_2 та батьки померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 отримали право власності на підсобне приміщення відповідно до договору № 784/ЕМ від 18 травня 2014 року.

Крім того, відповідач зазначає, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від

26 жовтня 2018 року у справі № 755/10496/15-ц ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, встановлення процентної частки у спадковому майні за заповітом. Вказане рішення залишено без змін постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, ніяких змін щодо майнових прав, відповідно до Договору

№ 337/МЕ однієї квартири за АДРЕСА_4 площею 90,29 кв. м, кількість кімнат 2, на сьогоднішній час та в майбутньому у ОСОБА_2 немає та не може бути.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 серпня 2022 року підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Старенький С.Є., позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному у позові.

В судове засідання відповідачі та їх представник не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв про розгляд справи за відсутності відповідачів та їхнього представника та/або відкладення судового засідання до суду не надходило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать відомості трекінгу поштового відправлення «Укрпошта» судових повісток, що направлялися на адресу проживання відповідачів.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня

2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєва В.І. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гура Л.Б. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до заповіту від 06 грудня 2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б. та зареєстрованим в реєстрі за № 658, ОСОБА_6 , діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі і ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлений з приписами цивільного законодавства, на випадок своєї смерті, заповів майнові права на квартири під номером

АДРЕСА_10 , згідно договорів майнових прав № 338/МЕ від 28 червня 2012 року, № 784/МЕ від 18 травня 2014 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із Договором купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, укладеним між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_6 , ТОВ «Еверест плюс» передає ОСОБА_6 майнові права на Об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою:

АДРЕСА_7 , проектна адреса: АДРЕСА_3 з наступними характеристиками: об`єкт № 134, загальною площею 44,87 кв. м, поверх 18, секція 1, а ОСОБА_6 купує майнові права на даний Об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього Договору в сумі 319 256,33 грн.

Відповідно до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_6 , ТОВ «Еверест плюс» передає ОСОБА_6 майнові права на Об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою:

АДРЕСА_7 , проектна адреса: АДРЕСА_3 з наступними характеристиками: об`єкт № 135, загальною площею 45,42 кв. м, поверх 18, секція 1, а ОСОБА_6 купує майнові права на даний Об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього Договору в сумі 323 169,66 грн.

21 липня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_6 укладено Додаткову угоду

№ 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, відповідно до якої майнові права на Об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою:

АДРЕСА_7 , проектна адреса: АДРЕСА_3 з наступними характеристиками: об`єкт № 134/135, загальною площею 90,29 кв. м, поверх 18, секція 1, а ОСОБА_6 купує майнові права на даний Об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього Договору в сумі 642 425,99 грн.

21 липня 2012 року між «Еверест плюс» та ОСОБА_6 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, відповідно до якої, керуючись положеннями статті 8 Договору купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ, сторони дійшли обопільної добровільної згоди розірвати Договір купівлі-продажу майнових прав від 28 червня

2012 року № 338/МЕ. Кошти сплачені Покупцем Продавцю на підставі статті 4 Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, а саме 323 169,66 грн в повному обсязі будуть зараховані в рахунок виконання грошових зобов`язань Покупця перед Продавцем до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ.

Відповідно до Договору купівлі-продажу майнових прав від 18 травня 2014 року № 784/МЕ, укладеного між ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» та ОСОБА_6 , ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» передає ОСОБА_6 майнові права на Об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_7 з наступними характеристиками: господарське приміщення, загальною площею 3,00 кв. м, поверх 18, секція 1, а ОСОБА_6 купує майнові права на даний Об`єкт у розмірі 27 600,00 грн.

Постановою Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Мєдвєдєвої В.І., за відсутності правовстановлюючих документів, технічної документації на нерухоме майно та адреси, відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 до вирішення в суді справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, встановлення процентної частки у спадковому майні за заповітом та справи за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа - ОСОБА_2 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки наявні спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у майні, визначеному заповітом, посвідченим Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б. та зареєстрованим в реєстрі за № 658.

Постановою від 31 липня 2017 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Мєдвєдєвої В.І. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - об`єкти нерухомості: квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_9 , після померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно, документації на нерухоме майно, адреси, а також у зв`язку з розбіжностями у правовстановлюючих документах, на підставі яких вищевказане нерухоме майно належить померлому (а саме: в заповіті, посвідченому 06 грудня 2014 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б., за реєстровим № 658, вказаний Договір

№ 338/МЕ був не чинним на дату посвідчення заповіту, оскільки сторони за Договором

№ 338/МЕ досягли згоди щодо його розірвання та об`єднання всіх майнових прав у Договорі

№ 337/МЕ.

З листа ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» від 02 листопада 2015 року встановлено, що згідно із технічним паспортом (інвентаризаційна справа № 0037) від 04 листопада 2014 року, Договір купівлі-продажу від 28 червня 2012 року № 337/ЕМ є чинним та рахується за ОСОБА_6 . Об`єктом нерухомості даного договору є квартира розташована за будівельною адресою: АДРЕСА_7 , проектна адреса: АДРЕСА_3 з наступними характеристиками: секція 1, квартира АДРЕСА_11 , 2 кімнати, проектна площа 90,29 кв. м.

Щодо чинності договору купівлі продажу від 28 червня 2012 року № 338/ЕМ, то відповідно до додаткової угоди від 28 червня 2012 року № 1 до договору купівлі продажу майнових прав від

28 червня 2012 року № 338/ЕМ, даний договір був розірваний, а всі майнові права після його розірвання було об`єднано додатковою угодою від 21 липня 2012 року № 1 у договорі від 28 червня 2012 року № 337/МЕ.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України.

Оскільки між спадкоємцями є спір щодо тлумачення заповіту, то відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснює суд.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від

18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті

213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 165/3014/20 (провадження № 61-16258св21).

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 335/9398/16-ц (провадження № 61-20484св18) зазначено, що «тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що неточності та помилки у тексті заповіту щодо адреси нерухомого майна, яке передається у спадщину, за обставин цієї справи не можуть бути усунути шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень статей 213, 1256 ЦК України».

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України). Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі

№ 141/813/19 (провадження № 61-1070св22).

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Аналіз статті 1256 ЦК України свідчить, що: тлумачення заповіту може здійснюватися як при розгляді власне позовної вимоги про тлумачення змісту заповіту, так і, зокрема, при розгляді позовної вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини; з урахуванням того, що зміст заповіту може містити розпорядження про призначення спадкоємця (спадкоємців) і/або визначення спадкового майна (спадщини), то і тлумачення змісту заповіту може здійснюватися щодо таких розпоряджень заповідача. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 474/454/18 (провадження

№ 61-17277св20).

З матеріалів справи також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2015 року позов ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медведева В.І., ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про визнання права на обов`язкову частку у спадщині задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом НАЕ505785, посвідченим Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гура Л.Б. після померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_6 в розмірі 1/8 частин майнових прав на квартири

АДРЕСА_1 ,

АДРЕСА_5 , за будівельною адресою: АДРЕСА_7 , відповідно до договорів купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року

№ 338/МЕ, від 18 травня 2014 року № 784/ЕМ. Визнано за ОСОБА_5 право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом НАЕ505785, посвідченим Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гура Л.Б. після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_6 в розмірі 1/8 частин майнових прав на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 за будівельною адресою:

АДРЕСА_7 , відповідно до договорів купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, від 18 травня 2014 року № 784/ЕМ.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медведєва В.І., про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, встановлення процентної частки у спадковому майні за заповітом, об`єднаний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медведєва В.І., про визнання права на майно за заповітом, відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року зазначено, що встановивши, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з

ОСОБА_6 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання спільною сумісною власністю спірного майна, оскільки позивачем не доведено, що між нею та ОСОБА_6 виникли відносини, притаманні подружжю. При цьому, судом враховано, що ОСОБА_6 , знаючи про стан свого здоров`я, за дев`ять днів до своєї смерті, склав заповіт на ім`я позивача лише на частину свого майна. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання процентної частки у спадковому майні за заповітом, суди правильно виходили з того, що виникнення необхідності (після смерті спадкодавця) здійснити доплату за спірні об`єкти нерухомості не може бути підставою для задоволення даної вимоги, оскільки на вказані об`єкти нерухомості, з урахуванням рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2015 року щодо обов`язкової частки батьків ОСОБА_6 , є три спадкоємця: позивач, яка має право на 3/4 частини майна за заповітом, та батьки померлого, які мають право на обов`язкову частку у загальному розмірі 1/4 частина. Саме вказані спадкоємці успадкували той обсяг майнових прав, що належав померлому і всі питання, які будуть виникати в подальшому з приводу об`єктів майнових прав, у тому числі і доплат, мають вирішувати спадкоємці, виходячи з успадкованих ними часток.

З аналізу вищенаведених норм закону та обставин справи, суд приходить до таких висновків.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_2 просить здійснити тлумачення змісту заповіту ОСОБА_6 від 06 грудня 2014 року, складеного та посвідченого в реєстрі за

№ 658 Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б., оскільки у заповіті зазначено, що ОСОБА_6 заповів ОСОБА_2 майнові права на квартири під номером

134, АДРЕСА_2 , згідно договору майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ.

Такі відомості є некоректними, враховуючи, що майнові права на вказані квартири передавалися ОСОБА_6 на підставі двох окремих правочинів: на квартиру АДРЕСА_12 , проектна адреса: АДРЕСА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ; на квартиру АДРЕСА_13 , проектна адреса: АДРЕСА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ.

В подальшому, Додатковою угодою № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від

28 червня 2012 року № 337/МЕ, сторонами договору було змінено об`єкт нерухомості з № 134 на

№ 134/135, а Додатковою угодою № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня

2012 року № 338/МЕ Договір купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ взагалі було розірвано. Кошти сплачені за цим договором зараховані в рахунок виконання грошових зобов`язань Покупця перед Продавцем до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ.

Тобто, враховуючи зміст вказаних вище правочинів та додаткових угод до них, ОСОБА_6 передавалися майнові права на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що в подальшому були об`єднані в одну квартиру під АДРЕСА_4 , на підставі договорів від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, від 28 червня

2012 року № 338/МЕ, додаткової угоди від 21 липня 2012 року № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ та додаткової угоди від 21 липня 2012 року № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ.

Якщо припустити, що даним заповітом ОСОБА_6 мав намір заповісти ОСОБА_2 лише майнові права на об`єкт нерухомості, набутий за договором від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, як це вказано у заповіті, то в такому разі в цьому ж заповіті було б зазначено лише квартиру за

АДРЕСА_2 , оскільки на підставі даного правочину придбавалися майнові права лише на вказаний об`єкт нерухомості.

Крім того, слід зазначити, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2015 року право на обов`язкову частку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у спадщині за заповітом також визнавалися на квартири АДРЕСА_4 . При цьому, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з даного приводу не заперечували.

Також є важливим той факт що у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року встановлено що спадкоємцями за заповітом є саме ОСОБА_2 та ОСОБА_5 і ОСОБА_7 і саме вони успадкували той обсяг майнових прав, що належав померлому і всі питання, які будуть виникати в подальшому з приводу об`єктів майнових прав, у тому числі і доплат, мають вирішувати спадкоємці, виходячи з успадкованих ними часток.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Тлумачення змісту даного заповіту в жодному разі не змінюватиме волі заповідача, не підмінятиме собою сам заповіт, а лише врегулює неточності щодо зазначення у заповіті правочинів на підставі який спадкодавець за життя володів цим майном.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 908,00 грн.

На підставі статей 213, 1233, 1234, 1236, 1256 ЦК України, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєва Валентина Іванівна, Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гура Людмила Борисівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжинірінг», про тлумачення заповіту, - задовольнити.

Розтлумачити зміст заповіту, складеного 06 грудня 2014 року ОСОБА_6 , посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Людмилою Борисівною, зареєстрованого в реєстрі за № 658, відповідно до якого ОСОБА_6 заповів ОСОБА_2 належні йому майнові права на квартиру

АДРЕСА_4 та майнові права на нежитлове приміщення в житловому будинку

АДРЕСА_3 , згідно договорів від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, від 28 червня

2012 року № 338/МЕ, додаткової угоди від 21 липня 2012 року № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, додаткової угоди від 21 липня 2012 року № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ та договору від 18 травня 2014 року № 784.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_14 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_15 , судовий збір в розмірі 302,60 грн (триста дві гривні 60 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_16 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_15 , судовий збір в розмірі 302,60 грн (триста дві гривні 60 коп.).

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою:

АДРЕСА_17 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_15 , судовий збір в розмірі 302,60 грн (триста дві гривні 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення виготовлено 28 жовтня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова