КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7710/2022 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Суханової Є.М., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Учервні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укргазвидобування», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор»про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на виконання договору поруки №П2022390-5 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк», було погашено кредитні зобов`язання ПАТ «Укргазвидобування» за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року, укладеного між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк».

Так, у зв`язку з невиконанням позичальником ПАТ «Укргазвидобування» зобов`язань за кредитним договором № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року та з метою погашення заборгованості по даному кредитному договору, 20 лютого 2015 року ПАТ «Дельта Банк», на підставі п. 1.3 Договору поруки, було здійснено списання грошових коштів з депозитного рахунку № НОМЕР_1 (долари США) та поточного рахунку № НОМЕР_2 (долари США) позивача, які відкриті в ПАТ «Дельта Банк», у сумі, що є еквівалентом 34000000,0 грн. Вказані рахунки були відкриті ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США №001-09508-051214 від 05 грудня 2014 року та Договору банківського рахунку №541 від 12 грудня 2014 року.

Також, позивач посилається на п. 3.2.2 Договору поруки, п. 4 ч. 1 ст. 512, ч. 2 ст. 556 ЦК України, за змістом яких поручитель, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, має право зворотної вимоги до позичальника в межах суми виконаного ним зобов`язання, як кредитор, що набув всіх прав за цим зобов`язанням.

У зв`язку з списанням банком з рахунків позивача грошових коштів в рахунок погашення за кредитним договором, 20 лютого 2015 року у позичальника ПАТ «Укргазвидобування» виникли зобов`язання перед позивачем на загальну суму 34000000,0 грн. Крім того, у зв`язку з користуванням відповідачем коштами позивача, останнім нараховані проценти на рівні облікової ставки НБУ, що складає 2631041,10 грн станом на 29 травня 2015 року.

З урахуванням викладеного просив стягнути з ПАТ «Укргазвидобування» грошові кошти в сумі 36631041,10 грн, з яких: 34000000,0 грн - основного боргу; 2631041,10 грн - процентів, нарахованих за користування коштами; судовий збір в розмірі 3654,0 грн..

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» про стягнення коштів.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Вважає, що після списання ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів шляхом перерахування з рахунків поручителя на рахунок ПАТ «Укргазвидобування» виникли правовідносини стосовно відшкодування витрат, які поручитель поніс виконанням зобов`язань за кредитним договором.

АТ «Укргазвидобування» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи, відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не подали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Водночас поручителем не доведено того, що ним повністю виконано зобов`язання з повернення кредитів та сплати відсотків за користування ними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обсягу таких зобов`язань та строків їх виконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 910/7715/19, позов не підлягає задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 30 вересня 2013 року між ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1.

Відповідно до умов Кредитного договору з урахуванням змін та доповнень, кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання Кредиту буде здійснюватися окремими частинами з максимальним лімітом заборгованості 150000000,00 грн зі сплатою за користування кредитом у розмірі 24% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31 грудня 2014 року включно.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в розмірі на умовах та у строки визначені договором

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта банк» та рядом фізичних осіб було укладено договори поруки, зокрема, з ОСОБА_2 (№П30019775), ОСОБА_1 (№П2022390-5), ОСОБА_3 (№П2022390-6), ОСОБА_4 (№П), ОСОБА_5 (№П30019775-9) згідно із якими фізичні особи зобов`язалися перед кредитором відповідати за виконання позичальником (ПАТ «Укргазвидобування») умов Кредитного договору.

Пунктом 2.2. Договору поруки № П 2022390-5, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» передбачено, що загальний обсяг відповідальності поручителя за цим Договором не може перевищувати 34000000,00 грн., або її еквівалент в гривні за курсом НБУ станом на дату виконання поручителем зобов`язання позичальника за Договором кредиту.

Про укладання договору поруки № П 2022390-5, як зазначала сторона відповідача ПАТ «Укргазвидобування» дізналося лише у березні 2015 року, після отримання листів ПАТ «Дельта Банк» та поручителя, в яких останні вимагають від ПАТ «Укргазвидобування» в порядку регресу погасити заборгованість в межах суми виконаних ними зобов`язань.

У лютому 2015 року ПАТ «Дельта Банк» своїм листом від 24 лютого 2015 року повідомило відповідача що у зв`язку із невиконанням ПАТ «Укргазвидобування» Кредитного договору відбулось списання з банківських рахунків фізичних осіб-поручителів, зокрема і позивача, коштів на погашення кредиторської заборгованості та з-поміж іншого було зазначено, що усі права кредитора за кредитним договором перейшли до фізичних осіб - поручителів.

Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи, 02 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» від 02 березня 2015 року № 150 прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» № 51 на підставі якого з 03 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття рішення про нікчемність договорів поруки від 28 листопада 2014 року, уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ, ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних та запроваджено ряд обмежень в діяльності банку, у тому числі: заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором банку; погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, мало прийматись тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави за погодженням із куратором банку).

Відповідно встановлених обмежень погашення заборгованості за кредитним договором мало здійснюватися виключно у грошовій формі для забезпечення зовнішніх надходжень коштів до проблемного банку на погашення кредитів з метою покращення поточної ліквідності банку та недопущення погіршення фінансового стану.

Виходячи із суті правочину поруки, що включає встановлене законодавством право регресу, та враховуючи мету встановлених НБУ обмежень: запобігання появі будь-яких прав третіх осіб на активи проблемного банку, укладення будь-яких договорів, що передбачають право регресу третьої особи до позичальника, тобто фактично призводять до обтяження майнових прав за кредитним договором, потребувало погодження куратора банку.

Встановлено, що на укладення Договору поруки із ОСОБА_1 не було погодження куратора банку.

Відповідно до обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ, погашення заборгованості, що виникла за кредитним договором, мало здійснюватися виключно у грошовій формі. Зазначене обмеження має на меті забезпечення зовнішніх надходжень коштів до проблемного банку на погашеннякредитів з метою покращення поточної ліквідності банку та недопущення погіршення фінансового стану банку.

У постанові Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року вказано на те, що результати банківського нагляду свідчать про те, що діяльність Банку не відповідає вимогам законодавства України, оскільки, зокрема, на кореспондентському рахунку в Національному банку України середньоарифметичної суми залишків коштів за звітній період було виявлено відхилення для звітного періоду резервування.

З матеріалів справи вбачається, що з поточних рахунків поручителів в ПАТ «Дельта Банк» було проведено погашення заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 30 вересня 2013 року При цьому списання коштів відбулося у період, коли ПАТ «Дельта Банк» було визнано проблемним, що встановлено постановою Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ, за умов практичної неможливості здійснити переказ коштів з рахунків до інших банків, тобто у період неможливості виконання банком своїх зобов`язань перед кредиторами.

Проте, погашення заборгованості за кредитним договором було проведено з поточних рахунків Фізичних осіб-поручителів в Банку, проблемність якого була встановлена Постановою № 692/БТ, за умов практичної неможливості здійснити переказ коштів зі свого рахунку до інших банків, тобто в період неможливості виконання Банком своїх зобов`язань перед кредиторами. Внаслідок проведених операцій Фізичні особи-поручителі мали можливість отримати право зворотної вимоги (регресу) до ПАТ «Укргазвидобування».

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк», уклавши спірні договори поруки після визнання вказаного банку проблемним, надали окремим вкладникам (кредиторам) Банку - Фізичним особам-поручителям, в тому числі - позивачу, переваги у вигляді передачі їм прав вимог до ПАТ «Укргазвидобування», які прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину. Відтак, Договори поруки є нікчемними.

Обставини нікчемності договорів поруки встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015 року у справі №910/14423/15, а також постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2016 року у справі №826/18862/15, визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., яке оформлене Протоколом № 1 Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29 квітня 2015 року, про визнання нікчемними Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року; Договору поруки № П 2022390-5 від 28 листопада 2014 року; Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року; Договору поруки № П 30019775-9 від 28 листопада 2014 року; Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року; Договору поруки № П від 28 листопада 2014 року; Договору поруки № П 30019775-4 від 28 листопада 2014 року; Договору поруки № П 2022390-15 від 28 листопада 2014 року; Договору поруки № П 2022390-6 від 28 листопада 2014 року

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №761/21994/15 вказано, що рішення комісії ПАТ «Дельта Банк» від 29 квітня 2015 року, яким, зокрема укладений 28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 договір поруки № П 2022390-5 визнавався нікчемним, надалі було скасовано постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року, яка набрала законної сили. За викладених обставин, у справі немає підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, для визнання спірного договору недійсним, а тому суди попередніх інстанцій необґрунтовано задовольнили позов ПАТ «Укргазвидобування». ПАТ «Укргазвидобування» оспорювало дійсність договору поруки від 28 листопада 2014 року лише з підстав невідповідності цього договору ст. 548 ЦК України. Будь-яких інших підстав, з яких оспорюваний договір може визнаватися у судовому порядку недійсним, позивач у своїх вимогах не визначив. Крім того, помилковим є висновок судів про те, що спірний договір укладено з порушенням постанови Національного баку України від 30 жовтня 2014 року.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 826/1476/15) сформулювала правовий висновок, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду зазначила також, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення відповідно до закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.

Як встановлено вище, Договори поруки з Фізичними особами-поручителями є нікчемними, оскільки уклавши спірні договори поруки після визнання вказаного банку проблемним, надали окремим кредиторам Банку - фізичним особам переваги у вигляді передачі їм прав вимог до ПАТ «Укргазвидобування», прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

Таким чином, визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., яке оформлене Протоколом № 1 Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29 квітня 2015 року про визнання нікчемними правочинів, жодним чином не впливає на нікчемність договорів поруки, оскільки вони є нікчемними в силу Закону, а не на підставі протоколу №1 від 29 квітня 2015 року

Крім того, постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року закрите провадження в адміністративній справі № 826/12398/15 за позовом ОСОБА_6 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про скасування рішення Уповноваженої особи у формі повідомлення про визнання нікчемним договору поруки від 28 листопада 2014 року № П 2022390-8. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 819/353/16) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлена правова природа згаданого наказу унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу Уповноваженої особи у частині визнання правочину за договором банківського вкладу (депозиту), укладеного між банком та позивачем, нікчемним, не можуть бути розглянуті в судовому порядку (у тому числі в господарських судах). Відтак, в п. 37 постанови від 19 грудня 2018 року Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного Суду дійшов висновку, що встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним, а тому вимога про скасування рішення Уповноваженої особи у формі повідомлення про визнання нікчемним договору поруки від 28 листопада 2014 року № П 2022390-8 не може бути розглянута у порядку адміністративного судочинства та не підлягає судовому захисту в судах іншої юрисдикцій.

ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Банку Кадирова В.В. звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з ПАТ «Укргазвидобування» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 214108895,48 грн..

Постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2017 року залишено в силі рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015 року у справі № 910/14423/ 15, яким стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року в сумі 150000000,0 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 31405479,45 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 15583561,65 грн. - заборгованості за простроченими нарахованими процентами, 1641997,22 грн. - пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів, 13500000,0 грн. - штрафу за неналежне виконання зобов`язання, 1886301,37 грн. - 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом, 91555,79 грн. - 3% річних від суми простроченої заборгованості.

На виконання рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2016 року у справі № 910/14423/15 ПАТ «Укргазвидобування» 04 серпня 2017 року здійснило погашення заборгованості за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року в сумі 214181975,48 грн. у зв`язку із чим, заборгованість за Кредитним договором погашена повністю.

16 липня 2018 року ПАТ «Укргазвидобування» подало до Господарського суду м. Києва заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015 року у справі № 910/14423/15, в якій заявник просив суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 19 серпня 2015 року у справі № 910/14423/15 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2013 № ВКЛ-2022390/1.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28 листопада 2018 року у справі № 910/14423/15, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 лютого 2019 року та постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відмовлено ПАТ «Укргазвидобування» у задоволенні такої заяви.

При цьому, Північний апеляційний господарський суд у постанові від 14 лютого 2019 року зазначив, що при вирішенні спору в даній справі місцевий господарський суд у рішенні від 19 серпня 2015 року встановив, що договори поруки є нікчемними, оскільки шляхом їх укладення було надано переваги в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перед іншими вкладниками Банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія.

Погашення поручителем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у грошовій формі здійснено не було, ані НБУ, ані ПАТ «Дельта Банк» реально не отримали грошових надходжень на погашення зобов`язань за Кредитними договорами, а тому ОСОБА_1 хоча і мав можливість за правовою природою договору поруки, проте, не набув права вимоги на активи ПАТ «Укргазвидобування».

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 жовтня 2016 року по аналогічній справі № 761/18429/15-ц за позовом ОСОБА_4 , яка залишена без змін постановою Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року, відмовляючи в задоволенні касаційної скарги зазначив, що Постановою Правління НБУ № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та запроваджено ряд обмежень банків в його діяльності, в тому числі погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави за погодженням з куратором банку). Отже, укладання зазначеного договору поруки та списання грошових коштів було здійснено на час дії даної постанови НБУ. Таким чином, враховуючи обмеження, встановленні НБУ щодо списання коштів, ПАТ «Дельта Банк» мав право приймати погашення заборгованості за кредитним договором лише у грошовій формі. Погашення поручителем ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором у грошовій формі здійснено не було. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» 14 травня 2015 року повернуло ОСОБА_4 списані кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку. Згідно витягу з протоколу № 1 від 29 квітня 2015 року засідання Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, відповідно до наказу Тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» № 67 від 11 березня 2015 року щодо перевірки правочинів (догорів) в ПАТ «Дельта банк», поновлено в системах банку бухгалтерського обліку кредитів згідно з планом рахунків бухгалтерського обліку банків України договорів кредитних ліній за номерами № ВКЛ-2022390 від 28 серпня 2013 року, № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року

Постановою Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у задоволенні заяви позивача про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року відмовлено.

Крім того, до такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі 761/18429/15, прийнятої за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_7 , на користь якої відбулось відступлення права вимог ОСОБА_8 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року

В матеріалах справи (а.с. 158 т. 1) містяться виписка по особовому рахунку за період з 14 травня 2015р по 30 червня 2015 року, яка є належним доказом, що грошові кошти в розмірі 34000000,0 грн. були повернуті на депозитний рахунок ОСОБА_1 .

Такі ж обставини встановлені судовими рішення, прийнятими в господарській справі № 910/14423/15.

Таким чином, судом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» повернув ОСОБА_1 раніше списані грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 761/21994/15, якою відмовлено в задоволенні позову ПАТ Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України про визнання недійсним договору поруки, жодним чином не впливає на висновки суду в цій справі, оскільки стягнення коштів з позичальника на користь поручителя можливо лише в разі реального виконання поручителем взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту.

Верховний Суд в постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 910/7715/19 прийшов до висновку, що згідно з частиною другою статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Частиною першою ст. 512 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов`язанні, серед яких передбачено і виконання обов`язку боржника поручителем.

При цьому слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Правовий аналіз частини другої ст. 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей висновок узгоджується з положенням ч. 1 ст. 512 ЦК України, яка передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем)

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки перерахування банком коштів з рахунку поручителя на позичковий рахунок боржника на погашення заборгованості боржника за кредитним договором не вважається погашенням заборгованості в грошовій формі, яку мав право приймати банк, а тому зобов`язання залишається невиконаним. Крім того, кошти позивача, були повернуті на його рахунки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки зобов`язання за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року не виконано належним чином, грошові кошти ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором не вносились, а приймати інше виконання, ніж грошове, банк не мав права, з огляду на обмеження регулятора.

Доводи апеляційної скарги про те, що після списання ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів шляхом перерахування з рахунків поручителя на рахунок ПАТ «Укргазвидобування» виникли правовідносини стосовно відшкодування витрат, які поручитель поніс виконанням зобов`язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки згідно виписка по особовому рахунку за період з 14 травня 2015р по 30 червня 2015 року, яка є належним доказом, що грошові кошти в розмірі 34000000,0 грн. були повернуті на депозитний рахунок ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, і вірно застосував положення ст. ст. 15, 16, 512, 556 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «06» жовтня 2022 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіЄ.М. Суханова
О.І. Сліпченко