Провадження №2/748/125/22
Єдиний унікальний № 748/3021/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2022 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.

секретарів Однолько Ю.С., Ватоліної О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Златі Н.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Васильченко С.М.,

представника третьої особи Осадчої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Ренійської міської ради Ізмаїльського району, Одеської області, Виконавчий комітет Ренійської міської ради Ізмаїльського району, Одеської області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги мотивує тим, що відповідач участі у вихованні та розвитку сина не приймає, не цікавиться його життям та здоров`ям, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні, на протязі шести років дитина жодного разу батька не бачила, на думку позивача відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, тому вважає, що є достатні підстави для позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

05 січня 2022 року відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зазначив, що після розірвання шлюбу позивач виїхала на постійне місце проживання в м. Рені Одеської області, дитину він не бачить, оскільки мати постійно чинить перешкоди у спілкуванні з сином, забороняє розмовляти, навіть, по телефону. Вважає, що причини через які він не спілкується з сином, не залежать від відповідача, а тому він не може бути позбавлений батьківських прав.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду.

Представник позивача адвокат Златі Н.С. та позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Їх позиція по справі зводиться до того, що відповідач не виконує батьківських обов`язків, не підтримує сина, не цікавиться його життям, не телефонує сину, не намагається встановити з ним контакт, навіть, не привітав сина з Днем народження. За висновком органу опіки та піклування рекомендовано позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Васильченко С.М. заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Заначили, що відсутність спілкування батька з сином не є підставою до позбавлення батьківських прав, інших підстав для позбавлення батьківських прав не має. Відповідач наголошує, що колишня дружина не надає йому можливості спілкуватись з сином, у зв`язку з чим він звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник третьої особи Осадча О.М. позовні вимоги підтримала та зазначила, що за висновком органу опіки та піклування доцільно відповідача ОСОБА_2 позбавити батьківських прав.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданої суду копії свідоцтва про народження неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.13).

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 26 грудня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частина заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 листопада 2013 року до 29 грудня 2029 року, тобто до досягнення дитиною повноліття.(а.с.26-28).

За повідомленням начальника Чернігівського РВ ДВС у Чернігівській області від 13 травня 2019 року на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження АСВП № 45740395 за виконавчим листом 510/1968/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку щомісячно. Залишок заборгованості по аліментах станом на 13 травня 2019 року становить 59 464 грн. 59 коп. (а.см.43-44).

З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 28 липня 2018 року позивач після одруження змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_1 (а.с.49).

За висновком Служби у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області від 08 квітня 2020 року про психоемоційний стан малолітнього ОСОБА_3 виходячи з результатів діагностичного обстеження рекомендовано не включати ОСОБА_4 до конфліктної ситуації між батьками, а при прийнятті рішення щодо позбавлення батьківських прав, враховувати інтереси дитини (а.с.47-48).

Виконавчий комітет Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в особі органу опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач не бере ніякої участі в його житті та вихованні, не піклується про стан здоров`я, фізичний розвиток та навчання, тривалий час не спілкується з дитиною, не проявляє ніякої турботи, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, чим порушує право дитини на належне батьківське виховання та проживання в повноцінній сім`ї.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження№ 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у запереченні на позов та у судовому засіданні, має намір на відновлення відносин з сином, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, судом не встановлено свідомого нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками, досліджена судом переписка та спілкування у телефонному режимі між позивачем та відповідачем, навпаки, свідчить про те, що між батьками дитини наявна конфліктна ситуація, непорозуміння у питанні спілкування батька з сином, тривалий час приховування позивачем біологічного батька дитини, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, одностороннім, шаблонним, узагальненим та не грунтується на встановлених судом обставинах, а також має для суду рекомендаційний характер.

Посилання позивачки на те, що їх син впродовж дев`яти років проживає разом із матір`ю та вітчимом та жодного разу не зустрічався з відповідачем, має заборгованість зі сплати аліментів, не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого на думку суду позивачка не довела. А тому у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

У разі відмови в позові відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати у справі покладаються на позивача та відповідачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 60, 88, 208, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165 Сімейного кодексу України , суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Повноий текст рішення складено 11 жовтня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо повне рішення не було вручено в день його проголошення учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Хоменко Л.В.