Справа № 303/6271/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Полянчук Б.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Тромпак Наталія Василівна про визнання недійсним та скасування договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Тромпак Н.В. про визнання недійсним та скасування договору.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2022 позовна заява залишена без руху. Повідомлено позивача про необхідність усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали та роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною і буде йому повернута.

Підставою залишення позовної заяви без руху послужило те, що позивачем є ОСОБА_1 , а відповідно і платником судового збору повинна бути саме вона, але судовий збір сплачено ОСОБА_3 , оскільки в розділі призначення платежу зазначено про сплату судового збору за позовом ОСОБА_3 до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, а не ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду, в якому заявила дві позовні вимоги немайнового характеру про визнання договору недійсним та його скасування, тому загальна сума судового збору підлягала оплаті в розмірі 1984,80 грн.

Також всупереч п.5 ч.2 ст.175 ЦПК України позивач не зазначив докази, які підтверджують, що будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки всупереч зазначеному надав суду свідоцтво про право особистої власності ОСОБА_4 на спірне домоволодіння.

Копію зазначеної ухвали отримав представник позивача 23.09.2022.

Усуваючи недоліки позову представник позивача ОСОБА_3 подав суду заяву про виконання ухвали суду, в якій зазначив, що позивач не пред`являла дві позовні вимоги немайнового характеру, оскільки суть позову зводиться до оскарження договору дарування. Вважав, що недійсність та скасування правочину є однією вимогою, тому твердження про пред`явлення позивачем двох самостійних немайнових вимог є безпідставним.

Але з вказаними доводами неможливо погодитись виходячи з наступного.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 просила визнати недійсним та скасувати договір дарування.

У п.15 постанові Пленуму Верховного Суду України від 17.10.2014 № 10 «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК).

Таким чином, під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.

Вимога про захист права або інтересу може бути заявлена у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України.

Так, вимога про визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, у ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Звертаючись з позовом до суду позивач не позбавлений права обирати один або декілька способів захисту порушеного права, які передбачені законом або договором.

ОСОБА_1 при зверненні з позовом до суду вибрала один із способів захисту порушеного права, передбачений ч.2 ст.16 ЦК України - визнання правочину недійсним, а також скористалась правом на захист своїх прав іншим способом, який не зазначений у ч.2 ст.16 ЦК України, а саме про скасування договору дарування.

Таким чином, не вдаючись до оцінки правильності обраного позивачем способу захисту порушеного права, із позовної заяви вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду з двома вимогами немайнового характеру.

Крім того, слід зазначити, що вимога про скасування договору дарування не передбачена законом як наслідок визнання договору недійсним, а вимога про визнання договору недійсним не є передумовою для застосування іншого обраного позивачем способу захисту, а саме скасування договору дарування.

За таких обставин вимога про скасування договору дарування є самостійною вимогою немайнового характеру і підлягає оплаті судовим збором.

Усуваючи недоліки позову представник позивача ОСОБА_3 також зазначив, що ним в інтересах позивача сплачено судовий збір. На підтвердження чого до позовної заяви долучено квитанцію про сплату судового збору від 13.09.2022., яка є належним доказом сплати судового збору.

Дійсно, до позовної заяви ОСОБА_1 долучено квитанцію ІD 0709-4235-1294-2178 від 13.09.2022 про сплату ОСОБА_3 (платник) судового збору в розмірі 992,40 грн. за подання ОСОБА_3 позову до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (призначення платежу).

Відповідно до ч.2 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Але зазначене платіжне доручення не може вважатися належним доказом сплати судового збору з огляду на його сплату не позивачем, а ОСОБА_3 , який згідно позовної заяви не є позивачем по цій справі.

Крім того, із розділу «призначення платежу» зазначеної квитанції вбачається, що судовий збір сплачено за звернення з позовом до Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_3 , а не дійсного позивача ОСОБА_1 .

Виходячи з викладеного, неможливо зробити висновок, що судовий збір стосується саме того позову, до якого він доданий.

Не заслуговує на увагу посилання заявника на те, що суд має можливість перевірити факт невикористання зазначеної квитанції в іншому судовому провадженні, оскільки ЗУ «Про судовий збір» та ЦПК України не покладає на суд такого обов`язку. Крім того, не виключається можливість помилкового використання зазначеної квитанції в іншому судовому провадженні після прийняття рішення по цій справі.

Отже, позовна заява не відповідає вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України.

Також вважаю, що посилання в ухвалі від 19.09.2022 на порушення п.5 ч.2 ст.175 ЦПК України обґрунтоване, але неусунення зазначеного недоліку не може бути підставою для визнання заяви неподаною та її повернення, оскільки позивач не позбавлений можливості усунути зазначене протиріччя в судовому засіданні.

Частина 3 ст.185 ЦПК України передбачає, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Позивач у встановлений термін не виконав зазначені в ухвалі від 19.09.2022 вимоги, оскільки не сплатив судовий збір в розмірі 1984,80 грн., тому позовну заяву необхідно вважати неподаною і повернути позивачу на підставі ст. 185 ч. 3 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 185,258-261,353-355 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір»

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Тромпак Наталія Василівна про визнання недійсним та скасування договору вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя