Провадження 2/127/3467/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І. Е., розглянувши матеріали позовної заяви адвоката Левченка Артема Олександровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 прозміну розміру аліментів на утримання дітей та способу їх стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Левченко Артем Олександрович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до ОСОБА_2 прозміну розміру аліментів на утримання дітей та способу їх стягнення.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження, враховуючи наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.09.2022 у справі № 127/11566/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04.10.2022 вищевказане рішення суду змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Так, з вищевказаної цивільної справи вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом стало покращення матеріального стану платника аліментів, а також зростання цін з часу укладення договору про сплату аліментів на дітей від 30.03.2021, п. 2.5. якого передбачено збільшення розміру аліментів за рішенням суду, після введення воєнного стану на території України на продукти харчування, одяг тощо. У зв`язку із чим, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в частці від його доходу Ѕ.

Такі способи захисту, як стягнення аліментів і зміна розміру аліментів, мають різну правову природу, правове регулювання, а отже й предмет доказування, обсяг процесуального доведення, що пов`язане насамперед із тим, що аліменти стягуються на підставі положень ст.ст. 181-184 СК України, а зміна розміру аліментів, які вже стягуються - відповідно до положень ст. 192 СК України із застосуванням положень ст.ст. 182-184 цього Кодексу.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Принцип диспозитивності, закріплений у ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, особа має право на власний розсуд обрати будь-який з можливих способів захисту, які передбачені законом або договором, за виключенням випадків, коли законом встановлено імперативний характер щодо застосування конкретного способу захисту.

В такий спосіб, позивач, який вважає, що його право або законний інтерес порушені, не визнаються або оспорюються має право звернутись до суду за їх захистом, обравши будь-який з передбачених законом або договорів спосіб захисту.

Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 пояснила, що принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини.

Окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Змінюючи мотивувальну частину рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.09.2022, Вінницький апеляційний суд, з`ясувавши характер спірних правовідносин, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін, ухвалив відповідне судове рішення, з мотивувальної частини якого вбачається відмова у задоволенні позовних вимог саме щодо зміни розміру аліментів та способу їх стягнення.

Крім того судом звернуто увагу й на те, що зі змісту апеляційної скарги позивачки у справі № 127/11566/22 вбачається аргументація вимог не про стягнення аліментів, а саме про зміну їх розміру. Адвокат позивачки в скарзі, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилався на підстави аналогічні тим, що вказані у даному позові, питання про прийняття до розгляду якого вирішується наразі судом.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі Совтрансавто-Холдинг проти України та від 28 жовтня 1999 року у справі Брумареску проти Румунії зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вінницьким апеляційним судом у справі № 127/11566/22 було встановлено, що «позивач належними і допустимими доказами не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, щодо збільшення доходу відповідача, яка може зумовити збільшення розміру аліментів, передбачених договором про сплату аліментів на утримання дітей».

Так, у справі № 127/11566/22 і у даному позові позивачка як на підставу позову посилається на покращення матеріального становища відповідача у зв`язку із проходженням ним військової служби у Збройних Силах України, що на її думку, зумовлює можливість збільшення розміру аліментів, які сплачуються відповідачем на підставі договору про сплату аліментів на дітей від 30.03.2021, зокрема шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми на частку від його доходу Ѕ. При цьому, апеляційною інстанцією в межах розгляду справи № 127/11566/22 також оцінено доводи щодо проходження відповідачем з 24.01.2022 військової служби у Київському міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, зокрема отримання ним компенсації за піднайом житла.

Отже, як вбачається із змісту пред`явленого даного позову адвокатом Левченком А.О. про зміну розміру аліментів, підстави і предмет спору є аналогічними тим, що були розглянуті в межах цивільної справи № 127/11566/22 між тими самими сторонами, судове рішення у якій набрало законної сили 04.10.2022. При цьому, викладення позивачкою у новому позові вимог у дещо зміненій редакції не є свідченням пред`явлення позову з інших підстав.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного вище та керуючись п. 2 ч. 1 ч. 5 ст. 186, 258-260, 353, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити адвокату Левченку Артему Олександровичу, діючому в інтересах ОСОБА_1 , у відкритті провадження у цивільній справі за позовом до ОСОБА_2 прозміну розміру аліментів на утримання дітей та способу їх стягнення.

Повернути адвокату Левченку Артему Олександровичу, діючому в інтересах ОСОБА_1 , позовні матеріали. Копію позовної заяви залишити в суді.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: