ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року м. Чернівці Справа № 718/2786/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

позивач: ОСОБА_2 ,

відповідач: Територіальна громада в особі Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Масюк Л.О., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок літ.А, загальною площею 43,70 кв.м., житловою площею 19,40 кв.м., літню кухню літ.Б, сарай літ.В, сарай літ.Г, сарай літ.Д, сарай літ.Ж, сарай літ.З, огорожу №1, ворота №2, колодязь питний №3, що розташовані по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося зазначене майно, а він є єдиним спадкоємцем, прийняв спадщину, оскільки на час смерті проживав разом зі спадкодавцем, вів спільне господарство, обробляв присадибну ділянку.

Спадкові права на спірний будинок не оформлялися по причині відсутності правовстановлюючих документів на нього, у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ.А, загальною площею 43,70 кв.м., житловою площею 19,40 кв.м; літню кухню літ.Б; сарай літ.В; сарай літ.Г; сарай літ.Д; сарай літ. Ж, сарай літ.З; огорожу №1; ворота №2; колодязь питний №3, розташовані по АДРЕСА_1 Вижницького

Провадження №22-ц/822/365/22

району Чернівецької області, які належали на праві власності ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із наведеним рішенням суду ОСОБА_1 як особа, яка не приймала участі у справі, але вважає, що її права порушені, оскаржила його в апеляційному порядку, просить скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що рішення винесено на підставі довідки, яка не відповідає фактичним обставинам справи, видана позивачу на підставі його слів, без виходу комісії, складення актів, опитування сусідів. Судом не було з`ясовано коло спадкоємців, не витребувано спадкову справу після смерті ОСОБА_3 .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, але оскільки у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок, то немає іншого способу щодо визнання права власності.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону як такий, що ухвалено при неповно з`ясованих обставинах, які мають значення для справи, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26.07.2012 року (а.с.7).

Згідно довідки виконавчого комітету Брусницької сільської ради №1977 від 07.10.2021 року ОСОБА_3 на день смерті проживала по АДРЕСА_1 . За наявними відомостями спадкоємцем по закону є її син ОСОБА_2 , який на день смерті матері проживав з нею, вів спільне господарство, обробляв земельну ділянку, здійснив поховання (а.с.8).

07.10.2021 року ОСОБА_2 подав заяву до виконавчого комітету Брусницької сільської ради про те, що він приймає спадщину після смерті матері (а.с.9).

З довідки виконавчого комітету Брусницької сільської ради №2220 від 17.11.2021 року вбачається, що згідно погосподарської книги №2 особового рахунку № НОМЕР_2 померлій ОСОБА_3 належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.16).

До апеляційної скарги додано наступні письмові докази.

З акту від 17.03.2022 року, підписаного ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_3 останні дні свого життя проживала у доньки ОСОБА_7 в с. Діброва Вижницького району Чернівецької області. ОСОБА_7 здійснила поховання (а.с.43).

Згідно довідки виконавчого комітету Брусницької сільської ради Вижницького району №371 від 14.02.2022 року вбачається, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 на день смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 . За наявними відомостями спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_8 є його сестри ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та брат ОСОБА_2 (а.с.44).

У відповідності до даних довідки виконавчого комітету Брусницької сільської ради Вижницького району №372 від 14.02.2022 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день її смерті у спірному житловому будинку був зареєстрований та проживав ОСОБА_8 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є її доньки ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та син (брат) ОСОБА_2 (а.с.45).

За померлою ОСОБА_3 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_8 , була у користуванні і закріплена земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва, обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Брусницької сільської ради Вижницького району №373 від 14.02.2022 року (а.с.46).

Як вбачається з довідок №68/02-14 від 15.02.2022 року та №85/02-14 від 16.03.2022 року приватного нотаріуса Вижницького нотаріального округу Олійник Ю.М., виданої ОСОБА_7 , 03.12.2021 року заведена спадкова справа №202/2021 після смерті ОСОБА_8 , який прийняв спадщину за законом і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не оформивши своїх спадкових прав після смерті своєї матері ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину в рівних частках, є ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 (а.с.32)

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №67608850 від 03.12.2021 року вбачається реєстрація спадкової справи №68777010, спадкодавець ОСОБА_8 (а.с.33, 48).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220,1222, 1270 ЦК України).

В силу ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З положень ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно положень ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до суду як спадкоємець ОСОБА_3 за захистом своїх прав на спадкове майно.

За загальними правилами цивільного законодавства відповідачами у справі про визнання права власності на спадкове майно є інші спадкоємці, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної міської ради.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, тощо.

Отже, суду першої інстанції необхідно було встановити коло спадкоємців померлої, з`ясувати, хто з них прийняв спадщину у встановленому законом порядку й, відповідно, вирішити питання про залучення цих осіб до участі в справі.

Територіальна громада може бути відповідачем в даній справі тільки при відсутності інших спадкоємців за законом або за заповітом, які прийняли спадщину. Таким чином, суд не перевірив чи є територіальна громада в особі Брусницької сільської ради належним відповідачем в даній справі.

Між тим, судом першої інстанції не було витребувано копію спадкової справи, неповно з`ясовано коло спадкоємців, наявність яких, крім позивача, допускається з наданих до апеляційної скарги доказів, що призвело до незалучення їх до участі у справі.

Надаючи оцінку можливості розгляду зазначеного спору, колегія суддів вважає, що оцінці доказів, висновку щодо обраного способу захисту та встановленню норм матеріального права, що є релевантними до спірних правовідносин, передує визначення кола осіб, що порушують чи не визнають права позивача та/або результати розгляду спору можуть вплинути на їх права і свободи.

Так, відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, приводу якого виник спір.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій ст.51 ЦПК України, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

В силу ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 3263,25 грн, які підлягають компенсації за рахунок позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2021 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3263,25 грн судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Перепелюк І.Б.