ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6198/22 Справа № 189/1343/20 Суддя у 1-й інстанції - Степанова О.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Покровської селищної ради Дніпропетровської області про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Покровської селищної ради Дніпропетровської області про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до листа вих. №336/0/2-20 від 17 березня 2020 року Покровської селищної ради відповідно до Переліку об`єктів комунальної власності Покровської територіальної громади, затвердженого рішенням Покровської селищної ради від 24 лютого 2017 року №107-4/УІІ (в редакції рішення селищної ради від 26 лютого 2020 року № Р-146852/VII) квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в комунальну власність не передавалась. На заяву позивача від 17 липня 2020 року №С-205/0/10-20 Покровською селищною радою було надано копію рішення Покровської селищної ради від 26 травня 2020 року №1268-37/VI «Про прийняття на баланс Покровської селищної ради гуртожитку», копію рішення Покровської селищної ради від 08 липня 2015 року №1278-38/VI «Про затвердження акта прийому передачі житлової будівлі - гуртожитку по АДРЕСА_2 », копію акта приймання-передачі житлової будівлі-гуртожитку з балансу Комунального підприємства «Покровський ККП» Покровській селищній раді від 08 липня 2015 року. В копіях вищевказаних документів житловий будинок АДРЕСА_3 (квартира АДРЕСА_4 не значиться. На думку позивача інформація в копіях наданих документів прямо суперечить інформації, зазначеній в ухвалі господарського суду Дніпропетровського області від 16 лютого 2017 року №24/904/202/2013: «Згідно з рішенням селищної ради від 26 травня 2015 р. №1268- 37/VI об`єкти соціальної сфери та житлового фонду КП «Покровське комунальне підприємство» по акту від 08 липня 2015 року було передано Покровській селищній раді. Будинок №142 за адресою: 53600, вул. Леніна, смт. Покровське Дніпропетровської області селищна рада не прийняла». На заяву позивача від 17 липня 2020 року №С-206/0/10-20, листом вих. №951/0/2-20 від 13 серпня 2020 року Покровської селищної ради роз`яснено, що оскільки на момент ліквідації Комунального підприємства «Покровське КП» понад 98% квартир у багатоквартирних будинках в смт. Покровське, які перебували на балансі ліквідованого вищезазначеного підприємства, вже знаходилися у приватній власності громадян у селищної ради не було підстав для прийняття цих будинків в цілому у комунальну власність й ліквідатором не було ініційовано питання передачі неприватизованих квартир у комунальну власність Покровської територіальної громади. Відсутність підстав для прийняття житлового будинку АДРЕСА_3 (квартири АДРЕСА_4 в комунальну власність Покровської територіальної громади Покровська селищна рада не обґрунтовує жодним законодавчим та підзаконним нормативно-правовим актом. На думку позивача, неприйняттям житлового будинку АДРЕСА_3 (квартири АДРЕСА_4 в комунальну власність Покровської територіальної громади, Покровська селищна рада порушує цивільне право та інтерес на приватизацію житла, а тому є необхідність у захисті порушеного цивільного права позивача та інтересу через суд.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати бездіяльність Покровської селищної ради Дніпропетровської області щодо неприйняття житлового будинку АДРЕСА_3 (квартири АДРЕСА_4 в комунальну власність Покровської територіальної громади незаконною; зобов`язати Покровську селищну раду Дніпропетровської області прийняти в комунальну власність Покровської територіальної громади та передати на баланс Покровської селищної ради Дніпропетровської області житловий будинок АДРЕСА_3 (квартиру АДРЕСА_4 .

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що здійснити передачу вказаного будинку до комунальної власності, за умови дотримання відповідної процедури та наданням відповідного пакету документів, може лише його власник або особа, у повному господарському віданні або в оперативному управлінні якої перебував житловий фонд, чого у даному випадку дотримано не було. До позовної заяви не надано жодних доказів того, хто саме наразі є власником даного будинку. Тобто, позивачем не доведено того, що спірний будинок АДРЕСА_3 (зокрема квартира АДРЕСА_4 відноситься до державного житлового фонду. Крім того, суд вказав, що заявлені позивачем у цій справі вимоги не приводить до поновлення порушеного права, оскільки він за наслідками розгляду спору не отримує поновлення свого права на приватизацію житла, а тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що окремі громадяни не наділені правом на звернення громадян з ініціативою передачі в комунальну власність об`єкту. Крім того, апелянт вказує, що відповідачем було порушено чинні на час проведення процедури банкрутства норми закону, що стало причиною не прийняття в комунальну власність та на баланс житловий будинок АДРЕСА_4 . Крім того, апелянт вказує, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам справедливості та ефективного поновлення в праві на приватизацію квартири.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії листа виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року, відповідно до Переліку об`єктів комунальної власності Покровської територіальної громади, затвердженого рішенням Покровської селищної ради від 24 лютого 2017 року №107-4/VII (в редакції рішення селищної ради від 26 лютого 2020 року №Р-1468-52/VII) квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в комунальній власності не перебуває. Крім того, вчинення державним реєстратором дій щодо визнання нерухомого майна безхазяйним неможливе в зв`язку з тим, що відповідно до інформації органу реєстрації виконавчого комітету Покровської селищної ради за даною адресою зареєстрована одна особа.

З копії листа виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 13 серпня 2020 року вбачається, що на момент ліквідації КП «Покровське КП» понад 98% квартир у багатоквартирних будинках в смт. Покровське, які перебували на балансі ліквідованого вищезазначеного підприємства, вже знаходилися у приватній власності громадян. Тому у селищної ради не було підстав для прийняття цих будинків в цілому у комунальну власність. Стосовно окремо взятих квартир, які були не приватизовані, то ліквідатором КП «Покровський КП» не було ініційовано питання передачі неприватизованих квартир у комунальну власність Покровської територіальної громади.

Встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року, ліквідовано юридичну особу КП «Покровське комунальне підприємство», 53600, Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Покровське вул. 40 років Жовтня, 1.

На підставі акта приймання передачі від 08 липня 2015 року, КП «Покровське КП» було передано житлову будівлю гуртожиток по АДРЕСА_2 на баланс Покровської селищної ради.

З копії заяви від 29 липня 2019 року видно, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до органу приватизації Покровської селищної ради щодо оформлення передачі у власність квартири по АДРЕСА_1 , яку він займає разом із членами сім`ї на умовах найму.

20 жовтня 1977 року ордер на заселення до квартири АДРЕСА_5 був виданий на ім`я ОСОБА_2 .

Як вбачається з копії листа виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 13 серпня 2020 року, органом приватизації Покровської селищної ради було відмовлено ОСОБА_1 у приватизації квартири, у зв`язку з неподанням ним повного пакету належним чином оформлених документів.

Згідно копії листа державного архіву Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року, у документах виконавчого комітету Покровської селищної ради депутатів трудящих Покровського району Дніпропетровської області за 1976 рік ОСОБА_2 не зазначений.

Згідно листа виконавчого комітету Синельниківського району Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в комунальній власності Покровської ОТГ не перебуває.

Як вбачається з листа КП «Покровське водопровідно каналізаційне господарство» від 07 липня 2022 року, КП «Покровське водопровідно каналізаційне господарство» не обліковує на балансі житловий фонд, в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно листа КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 07 липня 2022 року, право власності на багатоквартирний будинок по АДРЕСА_3 не зареєстроване. В даному будинку зареєстроване право власності на квартири, які передані для приватизації за розпорядженням органу приватизації житла при Покровській селищній раді. Право власності на квартиру АДРЕСА_4 не зареєстроване.

Так, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч. 9 ст. 8 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

У ч. 10 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним.

До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч.2 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Згідно з ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Згідно п.п. 3 та 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності", передача гуртожитків згідно з цим Законом у власність територіальних громад повинна здійснюватися відповідно до порядку, передбаченого Законом України.

Так, в даній справі, позовні вимоги направлені на зобов`язання відповідача прийняти в комунальну власність Покровської територіальної громади та передати на баланс Покровської селищної ради Дніпропетровської області житловий будинок АДРЕСА_1 , з метою подальшої його приватизації, яка можлива лише після передачі житлового будинку АДРЕСА_3 (зокрема квартиру АДРЕСА_4 ) до комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 2 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.4-1 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» ініціатива щодо передачі об`єктів житлового фонду у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об`єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). Тобто, ініціатором передачі майна до комунальної власності може бути власник майна або особа, якій належить право господарського відання/оперативного управління майном.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що саме власник гуртожитку та орган місцевого самоврядування наділені повноваженнями вирішувати питання передачі (умов такої передачі) і прийняття у комунальну власність гуртожитку чи окремих житлових приміщень. Окремі громадяни правом на звернення з таким позовом до суду не наділені.

Відповідно до вимог ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Пунктом 1 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N891 від 6 листопада 1995 p., визначено, що це Положення визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - відомчий житловий фонд), у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій.

Відповідно до Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №891 від 06 листопада 1995 року): - це Положення визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - відомчий житловий фонд), у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій. Передача в комунальну власність відомчого житлового фонду в інших випадках здійснюється в такому ж порядку з дотриманням вимог Законів України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні" (п.1); - передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду у тому числі гуртожитки (п.2); - передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідної Ради; - до складу цієї комісії входять представники відповідних місцевих комунальних підприємств, житлово-експлуатаційної організації, на баланс якої передаються будинки відомчого житлового фонду, регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна, місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації, спеціалізованого проектного інституту, підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд, та представники інших заінтересованих підприємств, установ і організацій (п.5); - передача відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться разом з відповідною технічною документацією на будинок (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж та інші), а також документами, що встановлюють право на нього. У разі відсутності необхідної технічної документації вона відновлюється за рахунок підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд у комунальну власність (п.8); - до акта приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність додаються: акти передачі наявного службового житла; договори оренди нежилих приміщень; акти передачі договорів найму жилих приміщень (п.12).

Отже, зазначені Закон та Положення регулюють, зокрема, відносини, пов`язані з передачею в комунальну власність територіальних громад державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій.

Тобто, ініціатива передачі майна до комунальної власності може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об`єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації. А рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_4 в комунальній власності Покровської ОТГ не перебуває. Право власності на вказаний будинок не зареєстроване.

Слід зазначити, що здійснити передачу вказаного будинку до комунальної власності, за умови дотримання відповідної процедури та наданням відповідного пакету документів, може лише його власник або особа, у повному господарському віданні або в оперативному управлінні якої перебував житловий фонд, чого у даному випадку дотримано не було.

Позивачем не надано жодних доказів того, хто саме наразі є власником даного будинку.

Викладене вказує на недоведеність позивачем того, що спірний будинок АДРЕСА_3 (зокрема квартира АДРЕСА_4 відноситься до державного житлового фонду.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання Покровську селищну раду Дніпропетровської області прийняти в комунальну власність Покровської територіальної громади та передати на баланс Покровської селищної ради Дніпропетровської області житловий будинок АДРЕСА_1 , суд першої інстанції вказав, що вони не відповідають долученому до позову копії ордеру, який дає право на вселення в кв. АДРЕСА_5 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність позивачем права на прийняття в комунальну власність житлового будинку АДРЕСА_3 (зокрема квартири АДРЕСА_4 .

Доказів того, що житловий будинок АДРЕСА_6 було перейменовано на будинок АДРЕСА_3 за вказаною адресою, позивачем ні в суді першої інстанції інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було .

При цьому, колегія суддів не може взяти до уваги надані позивачем листи, в яких мешканці будинку АДРЕСА_7 вказують на перейменування в 1978 році будинку з АДРЕСА_8 , оскільки вони є неналежними доказами.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15 лютого 2013 р., заява №12167/04).

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що окремі громадяни не наділені правом на звернення громадян з ініціативою передачі в комунальну власність об`єкту, а також те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам справедливості та ефективного поновлення в праві на приватизацію квартири, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного, зокрема того, що його право порушено і потребує захисту.

Твердження апелянта про те, що відповідачем було порушено чинні на час проведення процедури банкрутства норми закону, що стало причиною не прийняття в комунальну власність та на баланс житловий будинок АДРЕСА_7 , - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане не стосується предмета спору. Суд не вправі при розгляді цієї справи давати правову оцінку діям ліквідатора, та взагалі процедурі банкрутства.

Більш того, відмова органу приватизації житлового фонду комунальної власності Покровської селищної ради задовольнити заяву ОСОБА_1 стосовно приватизації квартири АДРЕСА_4 була мотивована об`єктивною причиною неподанням ним повного пакету належним чином оформлених документів. Тобто, підставою відмови у приватизації квартири було неподання необхідних документів, а не те, що будинок АДРЕСА_3 не перебуває у комунальній власності Покровської територіальної громади та не перебуває на балансі Покровської селищної ради.

Крім того, суд першої інстанції на вказані доводи апелянта дав чіткі та обґрунтовані відповіді, які відповідають вимогам закону та з якими погоджується колегія суддів.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко