РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2439/21

Провадження № 2/293/205/2022

11 травня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

з участю секретаря судового засідання Бех О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СПРАВИ

02.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому просить:

1.Визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в його скарзі від 04 листопада 2021 року, адресованій Міністерству юстиції України: "Слава про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані".

2.Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом направлення в десятиденний термін після набрання рішенням суду законної сили, до Міністерства юстиції України, до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та до Черняхівської державної нотаріальної контори наступного письмового тексту спростування: "В своїй скарзі до Міністерства юстиції України від 04.11.2021 р. мною викладено недостовірні та неправдиві відомості відносно керівника Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчука Володимира Івановича, а саме те, що "слава про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані"

3.Стягнути з відповідача на його користь 30000 (тридцять тисяч) грн. за завдану моральну шкоду та всі понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає, він з 24.10.2000 перебуває на посаді завідуючого Черняхівською державною нотаріальною конторою. 16.11.2021 на адресу Черняхівської державної нотаріальної контори із Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Хмельницький) надійшло повідомлення про те, що до зазначеного управління з Міністерства юстиції України надійшла скарга щодо його дій як нотаріуса, подана відповідачем ОСОБА_2 . Разом з повідомленням передано копію скарги та запропоновано надати пояснення щодо обставин, викладених у ній.

Ознайомившись із скаргою він виявив в ній слова наступного змісту: « ОСОБА_3 про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані».

Позивач зазначає, що ця інформація не відповідає дійсності, оскільки він не є п`яницею та ніколи в своєму житті не вживав спиртні напої на робочому місці. Зазначені в скарзі слова є надуманими та не підтвердженими жодними документами. Зокрема, його сумлінне ставлення до своїх професійних обов`язків підтверджується подякою президента нотаріальної палати України віл 08.10.2018.

Поширення даної неправдивої інформації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи, тобто створило негативну соціальну оцінку його роботи в очах оточуючих, оскільки його професія є соціально важливою, передбачає постійне спілкування та взаємодію з людьми, органами державної влади та управління.

Крім того, на думку позивача, внаслідок окреслекних порушень його прав, він в порядку ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що з моменту, коли він дізнався про існування вказаної скарги, у нього значно погіршився стан здоров`я, та він був вимушений лікуватися, що підтверджується фіскальними чеками на придбання ліків. Вважає, що сума у розмірі 30000 грн є мінімальною для відшкодування його душевних страждань, відтак розумною та справедливою.

В зв`язку з цим, для спростування даної інформації та захисту своїх порушених прав, він змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Ухвалою від 13.12.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження по справі. Справу постановив розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначив на 10:00 год. 30.12.2021 (а.с.28-29).

30.12.2021 суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, задовольнив заяву відповідача про відкладення розгляду справи та відклав розгляд справи на 12:00 год. 18.01.2022 (а.с.33).

05.01.2022 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позову ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю. У відзиві ОСОБА_2 вказує, що він як уповноважений представник за довіреністю в інтересах ОСОБА_4 звернувся із скаргою від 04.11.2021 до Міністерства юстиції України на дії державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчука В.І. В скарзі виклав оціночні судження та думку громадськості в смт Черняхів про дану посадову особу, яка надає публічні послуги, а саме, що: " ОСОБА_3 про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані". Дані слова вважає оціночними судженнями, тобто висловлюваннями, які не містять фактичних даних, критики, оцінки дій. Ці висловлювання не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідач зазначає, що суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації схвалену 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

На думку відповідача, викладену у відзиві, оскільки позивач ОСОБА_1 обіймає посаду державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори, він є публічною особою та повинен бути готовим до критики.

ОСОБА_2 вказує, що розрізняючи факти та оціночні судження, слід керуватися тим, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Відповідач вважає інформацію у скарзі, адресованій до Міністерства юстиції України, оціночним судженням і така інформація не є предметом судового захисту не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідач зазначає, що позивач не довів жодної підстави, яка підтверджує правопорушення, за яке має настати цивільна відповідальність, а саме сплата компенсації за спричинення моральної шкоди.

ОСОБА_2 також зазначає, що не підлягають стягненню також і витрати на правничу допомогу позивача в розмірі 10 000 грн., оскільки позивач додає лише договір про надання правничої допомоги від 25.11.2021 та додаткову угоду від 25.11.2010, які не підтверджують фактичних витрат на правничу допомогу (а.с.36-43).

12.01.2022 через канцелярію суду відповідач ОСОБА_2 подав заяву, в якій просить відкласти розгляд справи призначений на 12:00 год.18.01.2022 у зв`язку з зайнятістю його адвоката Швеця А.А. в іншій справі (а.с.51).

18.01.2022 суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, відклав розгляд справи на 10:00 год. 02.02.2022 (а.с.52).

02.02.2022 позивач та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлений позов підтримали, не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Просили викликати в судове засідання та допитати в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вказали, що вони можуть підтвердити факт моральних страждань позивача після отримання інформації про скаргу ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні позов не визнали, не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду. Суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11:00 год. 02.03.2022. В судове засідання постановив викликати учасників судового розгляду та свідків (а.с.56).

02.03.2022 представник позивача ОСОБА_9 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом. Суд постановив відкласти розгляд справи на 10:00 год. 05.04.2022 (а.с.61).

05.04.2022 відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, причини неявки до суду не повідомили. Позивач у вказаному в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Також зазначив, що у зв`язку з воєнним станом свідок ОСОБА_7 перебуває за межами держави. Тому він просить допитати лише свідка ОСОБА_6 .

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що відповідач ОСОБА_2 має законне право на оскарження порушених своїх прав тобто подання скарги. Однак, він не має права ображати та принижувати позивача, ображаючи його честь і гідність. По справі оголошена перерва до 10:00 год. 10.05.2022 (а.с.63-64).

10.05.2022 відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Про день та час розгляду справи в суді відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про вручення СМС-повідомлення (а.с.69).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він працює у Черняхівській державній нотаріальній конторі ОСОБА_1 більше 10 років. Він знає ОСОБА_1 як порядну людину. У скарзі назначені неправдиві відомості, це як наклеп. Після отриманої скарги у ОСОБА_1 відразу підвищився тиск, погіршилося самопочуття, йому було не по собі.

Представник позивача просив задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 10 000 грн., на підтвердження суми яких долучив до матеріалів справи акт виконаних робіт та квитанцію про оплату послуг. Вказав, що судових засідань було 5, він на них був присутній, витрачав свій час та кошти, а фактичних судових засідань було два. Решта були відкладні.

10.05.2022 суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання оголосив по справі перерву на судові дебати до 12:00 год. 11.05.2022.(а.с.72-75)

11.05.2022 сторони в судове засідання не з`явились. 10.05.2022 позивач подав через канцелярію суду заяву, в якій просить судове засідання призначене на 12:00 год. 11.05.2022 проводити у його відсутності та відсутності його представника. Позов підтримує, просить його задовольнити. (а.с.76).

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №187769 02.09.1993 зареєстрована Черняхівська державна нотаріальна контора за адресою: 12301, Житомирська область, Черняхівський район, смт.Черняхів, вул.Шевченка, 4(а.с.9).

18.10.2000 ОСОБА_1 видане свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 3755 (а.с.10).

Згідно наказу Житомирського обласного управління юстиції №558/к від 24.10.2000 ОСОБА_1 призначено на посаду завідуючого Черняхівською державною нотаріальною конторою з 25.10.2000 (а.с.11).

Вказана інформації також підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АВ №182389 (а.с.12).

08.10.2018 за значний особистий внесок у розвиток нотаріату, активну участь у професійному самоврядуванні нотаріусів, сумлінне ставлення до виконання громадських обов`язків, професійну компетентність та з нагоди професійного свята Дня юриста Пилипчука В.І. нагороджено Подакою Президента нотаріальної палати України (а.с.23).

Із повідомлення центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) на ім`я Завідуючого Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчука В.І. від 16.11.2021 за №6-4/29/2021/282 вбачається надходження звернення ОСОБА_2 та необхідність ОСОБА_1 у строк до 19.11.2021 надати ґрунтовні пояснення з питань, що порушуються у зверненнях (а.с.13).

Із рукописного тексту скарги відповідача, адресованої Міністерству юстиції України, вбачається, що він вимагає, щоб нотаріуса Пилипчука В.І. було покарано за його вчинки та зазначає, зокрема слова: «Слава про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані» (а.с.14).

18.11.2021 за вих.№948/01-16 ОСОБА_1 надав письмові пояснення заступнику начальника міжрегіонального управління у Житомирській області центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Валентину Зілізнюку з приводу скарги ОСОБА_2 . В поясненнях ОСОБА_1 вказує в яких саме справах брав участь ОСОБА_2 та зазначає, що посилання наведені в скарзі є надуманими та безпідставними (а.с.20).

ОСОБА_1 надано також висновок сімейного лікаря ОСОБА_10 від 18.11.2021 про те, що ОСОБА_1 був на прийомі у сімейного лікаря 18.11.2021 з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст. АТ 180/110 та квитанції про оплату медичних препаратів у аптеці (а.с.21, 22).

ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази окремо та в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

За змістом статті 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Так, під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Згідно роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Таким чином, висловлювання відповідача у скарзі "Слава про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані" порочить честь та гідність ОСОБА_1 , оскільки вони стали відомими великому колу осіб, і така інформація не може прирівнюватися до оціночних суджень, оскільки містить фактичні дані.

Так, зокрема, слово "п`яниця" згідно Академічного тлумачного словника української мови той, хто п`є багато спиртних напоїв, постійно напивається.

Відповідно до даного словника слово «хабарник» означає, той, хто бере хабарі.

Матеріали справи не містять даних про факти постійного вживання ОСОБА_1 спиртних напоїв та отримання хабарів.

Відповідно до ст.62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не надав суду жодних доказів того, що підтверджувало б його слова про ОСОБА_1 , зазначені в сказі, натомість у своєму відзиві на позов він зазначає, що дані слова " ОСОБА_3 про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані" є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

Зазначена у скарзі інформація про ОСОБА_1 а саме висловлювання:" ОСОБА_3 про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані" є негативною інформацією, оскільки стверджується про порушення позивачем моралі, неетичної поведінки на робочому місці, а отже поширення такої інформації порушує право позивача на повагу до його честі та гідності, тому дана інформація підлягає спростуванню.

Визнання оприлюдненої інформації такою, що порушує особисті немайнові права та завдає шкоди діловій репутації особи є в деяких спорах достатньою сатисфакцією завданій йому моральній шкоді (Постанова ВСУ від 28.03.2018 року у справі № 761/8035/16-ц).

Водночас, досить часто лише спростування недостовірної інформації не є достатнім способом захисту свої прав, відтак, нерідко, саме вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою та гарантованим правом згідно ч 4. ст.32 Конституції України для забезпечення захисту своїх прав.

У справі " Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 зробив висновок, що «..адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, визначаючи розмір моральної шкоди та судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи, суд дійшов наступного висновку.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, що змусило його звернутися до лікарні із скаргами на підвищення артеріального тиску та проходження курсу лікування. Виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

Висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 року по справі № 742/3561/16-ц та враховуються судом при виборі і застосуванні відповідних норм права до спірних правовідносин.

Суд не погоджується із твердженням відповідача, викладеному у відзиві про те, що ОСОБА_1 , будучи державним нотаріусом та завідуючим Черняхівської державної нотаріальної контори як публічна особа повинен бути готовим до критики з боку громадськості (ЗМІ), оскільки, виходячи зі змісту статті 1 та ч.2 статті 31 Закону України «Про інформацію» у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Суб`єкти владних повноважень, до яких вказаний закон відносить виключно орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації, вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді.

V. Розподіл судових витрат

Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Частиною 2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Встановлено, що 25.11.2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Сидорчуком М.В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №410 від 14.04.2006 укладений договір про надання правничої допомоги та додаткова угода до договору від 25.11.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації. У додатковій угоді передбачено орієнтовний перелік послуг, що буде надано за договором від 25.11.2021, затрачений час та вартість, які разом складають 10 000 грн (а.с.17-19).

На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. надано квитанцію від 23.02.2022 № б/н. на суму 10 000 грн (а.с.71).

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 4 - 6 указаної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

За загальним правилом розподілу судових витрат, визначених у нормах ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати (до складу яких входять і витрати на професійну правничу допомогу), пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як визначено судовою практикою, адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19.

Однак, суд при цьому звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Зважаючи на умови договору про надання правової допомоги та наведені вище докази, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн. є реальними та їх понесення підтверджено матеріалами справи. Разом з тим, з огляду на часткове задоволення позову, враховуючи принцип співмірності заявлених вимог, встановлених обставин судом, суд вважає, що обґрунтованим, співмірним, розумним, пропорційним та справедливим до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу, яку поніс позивач, є сума в розмірі 5 000 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1906 грн 80 коп пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23).

Керуючись ст.ст. 4,13, 136, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в його скарзі від 04 листопада 2021 року, адресованій Міністерству юстиції України: "Слава про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані".

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом направлення в десятиденний термін після набрання рішенням суду законної сили, до Міністерства юстиції України, до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та до Черняхівської державної нотаріальної контори наступного письмового тексту спростування: "В своїй скарзі до Міністерства юстиції України від 04.11.2021 р. мною викладено недостовірні та неправдиві відомості відносно керівника Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчука Володимира Івановича, а саме те, що "слава про ОСОБА_1 йде дурна, він п`яниця і хабарник, нерідко на робочому місці перебуває в нетверезому стані"

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: 1906 (одна тисяча дев`ятсот шість ) гривень 80 копійок судового збору та 5000 (п`ять тисяч) витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано: 19.05.2022

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО