ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3094/22 Справа № 215/5600/21 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний ГЗК» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона з 14.01.2005 року по 30.10.2019 року працювала на підприємстві відповідача в цеху по виробництву обкотишів № 2 машиністом конвеєра у виробничій дільниці подрібнення сировини, шихтування та огрудкування обкотишів.

30 жовтня 2019 року вона звільнилась із підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

01 чеврня 2021 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини їй було встановлено три професійні захворювання: радикулопатію, хронічне обструктивне захворювання легень, нейросенсорну приглухуватість.

В актi вiд 29 червня 2021 року розслідування причин виникнення професійних захворювань зазначено, що вони виникли внаслідок важкості та напруженості трудового процесу.

Висновком МСЕК вiд 17.08.2021 року їй вперше встановлено 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково: 40% - по радикулопатії: 20% - по ХОЗЛ, 5% - по туговухості.

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями вона протягом тривалого часу фізично та морально страждає, змушена вести замкнутий спосіб життя, що її досить пригнічує: порушено й звичайний уклад життя, вона змушена звертатись в лікувальні установи.

Враховуючи зазначене, просила стягнути з відповідача на її користь 230 000 грн на відшкодування моральної школи.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язкiв задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний ГЗК» на користь ОСОБА_2 230 000 грн. на відшкодування моральноi школи заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язкiв, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Північний ГЗК» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 140 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 у період з 14.01.2005 року по 30.10.2019 року працювала на підприємстві відповідача в цеху по виробництву обкотишів № 2 машиністом конвеєва у виробничій дільниці подріблення сировини, шихтування та огрудкування обкотишів, з правом пільгового пенсійного забезпечення за списком № . Звільнилася з підприємства 30.10.2019 року, за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с. 10-13).

Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, саме 14 рокiв 9 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримала професійні захворювання та висновком МСЕК від 17.08.2021 року їй первинно було встановлено 3 групу інвалідності та 65% втрати професійно працездатності безстроково: 40% - по радикулопатії; 20% - по ХОЗЛ, 5% - по туговухостi, безстроково (а.с. 8)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності у загальному розмірі 65% та третю групу інвалідності. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 230 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Встановлено, що ОСОБА_3 у період з 14.01.2005 року по 30.10.2019 року працювала на підприємстві відповідача в цеху по виробництву обкотишів № 2 машиністом конвеєва у виробничій дільниці подріблення сировини, шихтування та огрудкування обкотишів, з правом пільгового пенсійного забезпечення за списком № . Звільнилася з підприємства 30.10.2019 року, за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с. 10-13).

Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, саме 14 рокiв 9 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримала професійні захворювання та висновком МСЕК від 17.08.2021 року їй первинно було встановлено 3 групу інвалідності та 65% втрати професійно працездатності безстроково: 40% - по радикулопатії; 20% - по ХОЗЛ, 5% - по туговухостi, безстроково (а.с. 8)

Виходячи з медичних висновків, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з роботою в умовах впливу шкідливих факторів позивач отримав професійні захворювання.

Професійним захворюванням позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях через погіршення стану здоров`я, фізичний біль, необхідність постійного лікування, вимушені зміни способу життя, стійкої втрати професійної працездатності та встановлення 3-ої групи інвалідності, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції було враховано роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, та взято до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 65%, встановлення третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали та вірно визначив розмір моральної шкоди у розмірі 230 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції значно завищений розмір стягнутої з них суми моральної шкоди, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки суд з врахуванням того, що позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках вірно визначився із сумою моральної шкоди.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний ГЗК» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: