ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6646/22 Справа № 184/2434/21 Суддя у 1-й інстанції - Коваль А.М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 184/2434/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

боржник ОСОБА_1

стягувач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року, яка постановлена суддею Коваль А.М. у м. Орджонікідзе Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 25 липня 2022 року, -

УСТАНОВИВ:

В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2022 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 16 березня 2022 року знаходиться цивільна справа №182/8446/22 за його позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком. 16 березня 2022 року було відкрите провадження по вказаній справі, рішення судом ще не прийняте. Разом з тим, рішенням виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області № 9 від 20 січня 2022 року був затверджений висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком, тобто з заявником. Крім того, їхній син зареєстрований та проживає разом з ним, його мати забирає дитину тільки на час своїх вихідних днів. Таким чином, значну частину часу саме він як батько займається утриманням та розвитком дитини.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційних скаргах заявник та його представник ставлять питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали по справі про скасування за нововиявленимим обставинами судового наказу, який постановлений 06 квітня 2022 року суддею Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області Томашем В.І. про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утирмання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та постановити нове рішення, яким змінити зазначений судовий наказ щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина на користь ОСОБА_2 в частині дати, з якої підлягають стягненню аліменти, замість з 23 листопада 2021 року зазначити з 01 травня 2022 року.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначено, що неповнолітній ОСОБА_4 більшу частину часу проживав разом з батьком, оскільки спочатку мати дитини ОСОБА_5 працювала тиждень через тиждень і на той час, коли матір дитини працювала, ОСОБА_4 проживав разом з батьком.

Згодом, стягувач ОСОБА_2 змінила роботу і стала працювати чотири дні, а вихідних днів у неї було два, що свідчить про те, що дитина проживала у батька чотири дні і тільки два дні проживала у матері.

Апелянти звертають увагу на те, що коли син проживав у батька, батько його харчував, крім того купував дитині необхідні речі та переказував грошові кошти на його утримання, що на думку представника боржника, підтверджується показами свідків та матеріалами справи.

Також вказують на те, що на момент винесення судом судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 вже існував висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради про доцільність проживання дитини разом з батьком, про що суду на той час було не відомо.

Апелянти вважають, що в даному випадку наявні всі підстави для скасування судового наказу № 184/2434/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , яким присуджено стягнення аліментів з 23 листопада 2021 року та призначення стягнення аліментів з липня 2022 року.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, боржника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , в режимі відеоконференції, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, стягувача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 .

06 квітня 2022 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 23 листопада 2021 року і до досягнення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як на підставу для перегляду судового наказу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2022 року за нововиявленими обставинами боржник посилається на те, що на час видачі вказаного наказу в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 16 березня 2022 року знаходиться цивільна справа № 182/8446/22 за його позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком. 16 березня 2022 року було відкрите провадження по вказаній справі, рішення судом ще не прийняте. Однак, рішенням виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області № 9 від 20 січня 2022 року був затверджений висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком, тобто з ним. Крім того боржник посилався на те, що його син ОСОБА_4 проживав разом з ним долипня 2022 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обставини, зазначені боржником ОСОБА_1 у заяві про перегляд судового наказу, за своєю природою не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки самі по собі ці обставини не є підставою для відмови у видачі судового наказу за правилами статті 165 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Тобто, перешкодою для видання наказу про стягнення аліментів закон визначає пов`язаність цієї вимоги із встановленням батьківства та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно ч. 8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Згідно ч. 1ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Як встановлено ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч. 4, 5 ст. 423 ЦПК України).

Отже, перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 3, п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухвалені судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що обставини, які є підставою для перегляду судового рішення це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі "Правєдная проти Росії" (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, п. п. 27-28, рішення Європейського Суду з прав людини від 6 грудня 2005 року у справі "Попов проти Молдови" № 2 (Popov v.Moldova N 2), заява № 19960/04, п. 46).

У справі Желтяков проти України, заява № 4994/04 від 09 вересня 2011 року Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла переглядати остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі Рябих проти Росії , заява 352854/99 від 24 липня 2003).

За змістом ч. 2, ч. 3 та ч. 7 ст. 429 ЦПК України, справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 зазначає, що на час видачі вказаного наказу в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 16 березня 2022 року знаходиться цивільна справа № 182/8446/22 за його позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком. 16 березня 2022 року було відкрите провадження по вказаній справі, рішення судом ще не прийняте. Однак, рішенням виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області № 9 від 20 січня 2022 року був затверджений висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком, тобто з ним.

Разом з тим, рішення по справі № 182/8446/22 Нікопольським міськрайонним судом не прийняте, а висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком не є достатнім та належним доказом того, що дитина на час постановлення судового наказу проживала з заявником.

Крім того, з ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з нею, яку прийнято судом та поєднано в одне провадження із первісним позовом № 182/8446/21 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Крім того, факт проживання дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 був зафіксований виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені боржником ОСОБА_1 у заяві про перегляд судового наказу, за своєю природою не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки самі по собі ці обставини не є підставою для відмови у видачі судового наказу за правилами статті 165 ЦПК України.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційних скарг про те, що оскільки спочатку мати дитини ОСОБА_5 працювала тиждень через тиждень і на той час, коли матір дитини працювала, ОСОБА_4 проживав разом з батьком. Згодом, стягувач ОСОБА_2 змінила роботу і стала працювати чотири дні, а вихідних днів у неї було два, що свідчить про те, що дитина проживала у батька чотири дні і тільки два дні проживала у матері, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено той факт, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає та проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , і тільки на той час, коли мати перебувала на роботі, а також у інший час, з дозволу матері дитини, ОСОБА_4 перебував у батька або у бабусі, тому вказані обставини не можуть бути віднесені до нововиявлених та не свідчать про постійне проживання дитини з батьком до липня 2022 року.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що коли син проживав у батька, батько його харчував, крім того купував дитині необхідні речі та переказував грошові кошти на його утримання, що на думку представника боржника, підтверджується показами свідків та матеріалами справи не можуть бути підставою для скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до державного виконавця з заявою про перерахунок заборгованості по аліментам з урахуванням тих сум, які на його думку, були сплачені як аліменти, однак не враховані раніше. При цьому придбання продуктів для харчування, речей та переказ грошових коштів на його утримання не є підставою для звільнення батька від регулярної щомісячної сплати аліментів, оскільки дитина має щоденну потребу в їжі, лікуванні, має потребу в сезонному одязі та взутті, речах необхідних для дитячого садочка та школи, тощо.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційних скарг про те, що на момент винесення судом судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 вже існував висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради про доцільність проживання дитини разом з батьком, про що суду на той час було не відомо, оскільки висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком не є достатнім та належним доказом того, що дитина на час постановлення судового наказу проживала з заявником.

Посилання апеляційних скарг на те, що в даному випадку наявні всі підстави для скасування судового наказу № 184/2434/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , яким присуджено стягнення аліментів з 23 листопада 2021 року та призначення стягнення аліментів з липня 2022 року колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки твердження боржника про те, що їхній з ОСОБА_2 син проживав з 23.11.2021 року до липня 2022 року разом з ним та повністю знаходився на його утриманні, а ОСОБА_2 забирала дитину тільки на час своїх вихідних днів, в судовому засіданні не знайшли підтвердження.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в разі зміни дійсних обставин справи, які можуть вплинути на порядок і спосіб стягнення аліментів та встановлення обов`язку по їх сплаті, зокрема, проживання дитини разом з батьком, заявник не позбавлений права звернутися до суду із позовними вимогами про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини відповідно до положень Сімейного кодексу України, або визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню згідно ст. 173 ЦПК України.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: