Справа № 456/3181/21
Провадження № 2/456/268/2022
РІШЕННЯ

іменем України

22 вересня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом вселення його до даного будинку та передачі йому ключів від нього. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що до дня смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та являлася власником будинку, позивач був зареєстрований та проживав у вказаному будинку за адресою АДРЕСА_1 . На даний час позивач не має іншого житла у власності для проживання. 16 квітня 2021 року відповідачка ОСОБА_2 вигнала позивача з будинку, змінила замок на вхідних дверях та не пускає позивача в будинок. Позивач не має іншого постійного місця для проживання, відтак змушений проживати в непридатному для життя приміщенні, хоча в будинку залишились його особисті речі та майно.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити. Додатково позивач пояснив, що в даний час він проживає в літній кухні, де проведений газ, є піч для опалення, однак він хоче проживати у спірному будинку, оскільки в приміщенні літньої кухні немає всіх необхідних вигод.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Покликається на те, що відповідачка є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 , в якому проживає із своїм співмешканцем та трьома неповнолітніми дітьми. Відповідачка не може проживати разом з позивачем у вказаному будинку, оскільки позивач систематично приходив додому в стані алкогольного сп`яніння та влаштовував скандали із нею та її співмешканцем в присутності її неповнолітніх дітей, що негативно впливало на виховання та психічний стан неповнолітніх дітей. Відповідачка неодноразово викликала поліцію через неправомірні дії позивача, однак неправомірні дії позивача не припинялися.Позивач проживає в літній кухні, де проведено газ, є пічне опалення та є всі умови для проживання. У спірному будинку немає майна та речей позивача, оскільки всі свої речі і майно позивач забрав із будинку, а деякі речі та майно, що належали відповідачу, позивач без згоди відповідача продав. У випадку вселення позивача у будинок без згоди відповідача буде порушено її право власності на вказаний будинок, яке є непорушним, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідачці ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будник з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом посвідченого 09.09.2022 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук О.Ю. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №309485873 від 10.09.2022 року.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого повторно 21.05.2021 Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного сану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №23.

З довідки №283 виданої Стрийською міською радою Львівської області 27.08.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 та на день смерті склад сім`ї її складався: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З довідки №237 виданої Стрийською міською радою Львівської області 06.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: брат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає за місцем реєстрації, донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не проживає за місцем реєстрації, онука ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно довідки №606 виданої виконавчим комітетом Стрийської міської ради Львівської області 12.11.2021 року ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , склад її сім`ї складається: батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 проживає без реєстрації, сестра ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дядько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_2 має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом позивача. Йому відомо, що співмешканець відповідачки побив позивача. Між позивачем та відповідачкою та її співмешканцем постійно виникали конфлікти, в подальшому відповідачка вигнала позивача з будинку і позивач проживає в літній кухні, до будинку його не пускають. В літній кухні, де проживає позивач, немає всіх вигод для проживання.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилом частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності як суб`єктивне цивільне право містить у своєму складі правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших та правомочність захисту.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що оскільки він зареєстрований у спірному будинку, а тому має право на користування ним, оскільки таке право позивача було похідним від прав колишнього власника будинку ОСОБА_3 (матері позивача), яка передала у власність відповідачу ОСОБА_2 житловий будинок на підставі заповіту, посвідченого 25.09.2014 року секретарем виконкому Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області Красновою І.А.

Крім того, позивач ОСОБА_1 будучи обізнаним про наявність заповіту, не оспорював правочинність заповіту у судовому порядку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

У статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Так, із матеріалів справи вбачається, що згідно бази даних ITC ІПНП «Єдиний облік» станом на 04.02.2022 року громадянка ОСОБА_2 , 2001 р.н., зверталась із заявами в Стрийський РУП ГУ НП у Львівській області з приводу неправомірної поведінки в сім`ї її батька ОСОБА_1 , який за місцем проживання заявниці в присутності її неповнолітніх дітей вчиняє сімейні сварки, дебоширить, на зауваження не реагує, а саме: 03.03.2021 ЖЕО №2396; 03.03.2021 ЖЕО №2399; 13.04.2021 ЖЕО №4200.

Згідно ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2021 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим ОСОБА_12 , а кримінальне провадження №00000141 від 19.04.2021 відносно ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, закрито.

Суд при вирішенні спору враховує доводи представника відповідача про систематичне порушення позивачем правил співжиття, що робить неможливим для відповідачки та її малолітніх дітей проживання з ним в одному будинку.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Суд вважає, що вселення позивача в спірний будинок та його проживання разом з відповідачем та її трьома малолітніми дітьми у спірному будинку є неможливим, оскільки це призведе до порушення права власності відповідачки на вказаний будинок, яке є непорушним, спричинить нові конфлікти між сторонами, що негативно буде впливати на виховання та здоров`я малолітніх дітей, які проживають разом з відповідачкою.

Повно та всебічно проаналізувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши у судовому засіданні докази подані ними у підтвердження вказаних обставин та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, а тому такі задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 29.09.2022 року.

Головуючий суддя С. С. Сас