Номер провадження 2/754/212/22
Справа №754/7698/19
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2022 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Якименко А.О.

за участю представників позивача ОСОБА_1 , адвокатів Троценко Т.М. та Гудзери Т.С.

за участю представників відповідача - адвокатів Артеменка П.М., Святецького В.І., Усікової Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігор Миколайович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Представником позивача було подано до суду заяву про зміну предмета позову, яка прийнята судом. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 800002656 від 15.11.2007 між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено іпотечний договір № 800002656-И, посвідчений 15.11.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований в реєстрі за №8812, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 10.05.2019 представник позивача отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що 23.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігорем Миколайовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45670632, відповідно до якого Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на підставі договору іпотеки набув право власності на квартиру. З вказаною реєстрацією позивач категорично не згоден, оскільки дії реєстратора не ґрунтується на законі. У зв`язку з викладеним позивач просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45670632, прийняте 23.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігорем Миколайовичем, яким зареєстровано право власності Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати протиправним і скасувати запис про право власності № 30427826 від 23.02.2019 на нерухоме майно-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк»; припинити право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45670632, прийняте 23.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігорем Миколайовичем.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2019 року, справа за єдиним унікальним номером 754/7698/19, номер провадження 2/754/5840/19, передана судді Клочко І.В.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.06.2019 під головуванням судді Клочко І.В. відкрито провадження по справі, розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.09.2019 під головуванням судді Клочко І.В. витребувано у Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» належним чином завірену копію рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45670632, прийнятого 23 лютого 2019 року державним реєстратором Тарасенком Ігорем Миколайовичем, яким зареєстровано право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також копії всіх документів реєстраційної справи, на підставі яких за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду від 24.09.2019 не виконана, витребуваних документів до суду не направлено.

16.07.2020 від представника позивача Гудзери Тараса Сергійовича надійшла заява про заміну предмету позову, відповідно до якої зазначив, що просить суд вважати правильними вимоги, які викладені в заяві про заміну предмету позову, а саме: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45670632, прийняте 23.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігорем Миколайовичем, яким зареєстровано право власності Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати протиправним і скасувати запис про право власності № 30427826 від 23.02.2019 на нерухоме майно-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 16.07.2020 було вирішено приєднати заяву про зміну предмета позову в редакції станом на 16.07.2020 до матеріалів справи.

17.01.2021 від представника позивача Гудзери Тараса Сергійовича надійшла заява про заміну предмету позову, відповідно до якої зазначив, що просить суд вважати правильними вимоги, які викладені в заяві про заміну предмету позову, а саме: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45670632, прийняте 23.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігорем Миколайовичем, яким зареєстровано право власності Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати протиправним і скасувати запис про право власності № 30427826 від 23.02.2019 на нерухоме майно-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа-Банк»; припинити право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45670632, прийняте 23.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігорем Миколайовичем.

Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 19.01.2021 було вирішено приєднати заяву про зміну предмету позову в редакції станом на 17.01.2021 до матеріалів справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2021 року, справа за єдиним унікальним номером 754/7698/19, номер провадження 2/754/295/21, передана судді Бабко В.В. у зв`язку звільненням судді ОСОБА_4 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.10.2021 прийнято до розгляду справу за заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігор Миколайович, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Представники позивача ОСОБА_1 , адвокати Троценко Т.М., Гудзера Т.С. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 27.09.2022 від представника позивач ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача - адвокати Артеменко П.М., Святецький В.І., Усікова Л.О. в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог. 27.09.2022 до суду надійшла заява від представника відповідача Пересунька С.С. відповідно до якої зазначив, що просить суд розглядати справу за відсутності представника відповідача, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачем не подано відзиву на позовну заяву.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігор Миколайович в судові засідання не з`явилась, про день, місце та час судових засідань повідомлявся за адресою, яка зазначена в позовній заяві, як місце знаходження третьої особи (м.Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 12/13, оф. 38), однак до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Третьою особою не подано заяви про розгляд справи за її відсутності та не подано заперечень чи пояснень на позовну заяву

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі третьої особи, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їм правовідносин.

15.11.2007 між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №800002656, відповідно до якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту, а позичальник приймає його на наступних умовах: сума кредиту 76929 доларів США, процентна ставка 13,75%, дата остаточного повернення кредиту 14.11.2022, цільове використання кредиту на власні потреби без будь-яких обмежень, комісійна винагорода за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 3884,91грн.

15.11.2007 між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено іпотечний договір № 800002656-И, посвідчений 15.11.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований в реєстрі за №8812, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.1. іпотечного договору № 800002656-И визначено, що предметом іпотеки за цим договором є квартира, що складається із трьох кімнат, загальною площею 72,20кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2002, посвідченого приватним нотаріусом Кравченко Н.П. та зареєстрованого під № 2868.

Пунктом 3.2. іпотечного договору № 800002656-И згідно довідки-характеристики, виданої Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна від 11жовтня 2007 року за № 1283291, балансова вартість предмету іпотеки складає 26856,30грн.

Пунктом 3.3. іпотечного договору № 800002656-И визначено, що сторони оцінили предмет іпотеки у 776983грн, що по курсу НБУ станом на 15.11.2007 становить 153858 доларів США. Оцінка предмету іпотеки визначена за згодою сторін з урахуванням Висновку суб`єкта оціночної діяльності, наданого ПП «Аргумент» станом на 06.11.2007. Іпотекодавець підписанням даного Договору підтверджує свою згоду з оцінкою Предмету іпотеки.

Пунктом 3.4. іпотечного договору № 800002656-И визначено, що на момент укладання цього договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі - продажу від 03.12.2002 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрованого під №2868, що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюючому документі, здійсненим Київським Бюро технічної інвентаризації 05.12.2002 за реєстровим номером 874 в реєстровій книзі №87-228.

Пунктом 6.1. іпотечного договору № 800002656-И визначено, що іпотекодержатель набуває право звернення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору, у інших випадках, передбачених законодавством Украхни.

У разі порушення іпотекодавцем основного договору та/або умов цього Договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначає стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30- денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Документ, що підтверджує відправлення вимоги є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа Іпотекодавцю за адресою його фактичного проживання (реєстрації) зазначеною у преамбулі та в статті 8 цього Договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду , виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважатиметься застереження, що міститься у пункту 6.3. цього договору.

Пунктом 6.3.1 іпотечного договору № 800002656-И визначено, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя з дня, наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного зобов`язання та/або умов цього договору у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана іпотекодержателям згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку». При цьому застереження, яке визначається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. За цим договором іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартість, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, якого іпотекодержатель обирає самостійно. При цьому вартість такої оцінки підлягає відшкодуванню іпотекодавцем в тому числі і за рахунок предмета іпотеки. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 6.4 іпотечного договору, право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених у цьому договорі та у законодавстві України належить іпотекодержателю.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 23.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігорем Миколайовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45670632, відповідно до якого Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на підставі договору іпотеки набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач вважає такий перехід права власності на належну йому квартиру незаконним, що призвело до порушення його прав та є підставою звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

За правилами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Аналіз приписів статті 33 Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому порядку за рішенням суду.

Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, далі - Закон № 898-ІV) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог.

Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI (далі - Закон № 800-VI), який набрав чинності 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Частиною першою статті 35 Закону «України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Як убачається із Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, або умов цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов`язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконанні, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: - за рішенням суду; - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотеко держателя (позасудове врегулювання), яким вважається застереження, що міститься у пункті 6.3. цього договору. Документ, що підтверджує відправлення вимоги є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа Іпотекодавцю за адресою його фактичного проживання (реєстрації) зазначеною у преамбулі та в статті 8 цього Договору.

Із наведеного слідує, що згідно з умовами договору іпотеки та відповідно до вказаних вище норм матеріального права підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Однак, як убачається із матеріалів справи, ані позивачем, ані відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо встановленої суми заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 15.11.2007 №800002656 перед Банком. Відсутні будь-які листи письмової вимоги про усунення порушення, в яких зазначався стислий зміст порушення зобов`язань, вимоги про виконання порушеного зобов`язання, які відправлялись в строк визначений у п.6.1 іпотечного договору 800002656-И.

Зокрема, суд зауважує, що квартира АДРЕСА_2 , виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України ОСОБА_2 за кредитом наданим в іноземній валюті, яка використовується як місце постійного проживання позичальника, а тому підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Судом установлено, що позивач особо використовує нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , як єдине майно для постійного проживання, альтернативного житла, в якому міг би проживати позивач немає. Згоди на відчуження спірної квартири власник не надавав, оскільки у нього не знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Отже, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Згідно із постанови Верховного суду від 30 січня 2019 року у справі №759/21009/13-ц, провадження №61-22549 св18 вказано, що оскільки кредит позичальнику був наданий в іноземній валюті-доларах США, тому, враховуючи положення Закону України " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземні валюті ", на квартиру, яка використовується відповідачами як місце постійного проживання, та окрім якої в них у власності немає іншого нерухомого майна, тому не може бути звернуто стягнення у рахунок погашення кредитної заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) зазначено, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Запроваджений законом мораторій зупиняє можливість реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а отже, унеможливлює укладення такого договору та наступну реєстрацію за відповідачем права власності на предмет іпотеки, що є підставою для скасування відповідного рішення державного реєстратора.

У позовній заяві позивач посилалася на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідач в свою чергу не спростував таких доводів позивача, не навів обставин, що виключають можливість застосування цього Закону до спірних правовідносин.

Таким чином, були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк».

Разом з цим, частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.

Відповідно до правової позиції, викладеної у висновку Великої Палати Верхового Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц (провадження № 61-5164св18), сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 36 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частин другої, третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9,15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Також, представником відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» не надано суду висновок про вартість майна, за яким мало відбуватися зарахування вимог, з урахуванням того, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, в матеріалах справи відсутні.

Отже судом установлено, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом № 898-IV, так і Порядком № 1127 щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, зокрема вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності із зазначенням інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, а тому державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» проведена всупереч норм чинного законодавства.

Відповідачем порушені вимоги договору та норми чинного законодавства щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом набуття права власності.

Перереєстрація права власності за іпотекодержателем на підставі статті 37 Закону України "Про іпотеку" за відсутності врученого іпотечного повідомлення є протиправною.

Отже для того, щоб звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності іпотекодержатель повинен направити позичальнику та іпотекодавцю вимогу про порушення вимог кредитного договору та договору іпотеки. Самому реєстратору кредитор подає докази спливу тридцятиденного строку вручення такої вимоги. Якщо у іпотекодержателя відсутні докази отримання повідомлень та спливу зазначеного строку, то реєстратор не має права здійснити реєстрацію права власності за кредитором. До таких правових висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: № 638/20000/16-ц від 24.04.2019 року; №521/18393/16ц від 24.04.2019 року; № 306/2053/16-ц від 20.03.2019 року; № 306/1224/16-ц від 23.01.2019 року.

До того ж відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення рішення у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом вказаної норми виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі №922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі №916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 754/8547/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Таким чином, враховуючи положення чинної редакції статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та необхідність забезпечення виконуваності судового рішення (скасування державної реєстрації права), суд вважає, що позивач обрав ефективний спосіб захисту - скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Згідно із ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

За приписами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на наведене, суд знаходить доведеним факт порушення належного позивача права власності на спірну квартиру та вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про застосування таких способів захисту порушеного права як скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправним і скасування запис про право власності та припинення право власності АТ «Альфа-Банк`на квартиру АДРЕСА_2 , а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до статей 133 та 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, судовий збір в розмірі 2901,40грн покладається на відповідача.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про іпотеку», ст. 11, 16, 204 ЦК України, статтями 7, 10, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігор Миколайович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень- задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45670632, прийняте 23.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенком Ігорем Миколайовичем, яким зареєстровано право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати протиправним і скасувати запис про право власності №30427826 від 23.02.2019 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Припинити право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45670632, прийняте 23.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенком Ігорем Миколайовичем.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2901,40грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», місце знаходження за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, Код .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігор Миколайович, місце знаходження за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 12/13, офіс 38, Код .

Повний текст рішення складено та підписано 06.10.2022, у відповідності до частини 5 статті 268 ЦПК України.

Суддя В.В. Бабко