Дата документу 26.10.2022
Справа № 501/2613/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про припинення права спільної часткової власності, виділ в натурі частини домоволодіння

учасники справи до суду не з`явились

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, виділ в натурі частини домоволодіння, згідно якого просить суд:

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок, загальною площею 96,4 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виділити в натурі частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається із житлового будинку, загальною площею 96,4 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м. та складається з:

- коридору, загальною площею 5,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 12,6 кв.м.;

- верандою, загальною площею 8,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 22,2 кв.м.;

- коридору, загальною площею 6,7 кв.м.;

- коридору, загальною площею 12,4 кв.м.;

- коридору, загальною площею 7,6 кв.м.;

- житловою кімнатою, загальною площею 9,7 кв.м.;

- кухні, загальною площею 11,0 кв.м. та господарських споруд: літ. «И», «Д» - сарай; «З» - літній душ, «Е» - вбиральня; «О» - котельня; «а4», «А1», «а3», «а1» - прибудова; «Н» - гараж;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею 96,4 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м. та складається з:

- коридору, загальною площею 5,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 12,6 кв.м.;

- верандою, загальною площею 8,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 22,2 кв.м.;

- коридору, загальною площею 6,7 кв.м.;

- коридору, загальною площею 12,4 кв.м.;

- коридору, загальною площею 7,6 кв.м.;

- житловою кімнатою, загальною площею 9,7 кв.м.;

- кухні, загальною площею 11,0 кв.м. та господарських споруд: літ. «И», «Д» - сарай; «З» - літній душ, «Е» - вбиральня; «О» - котельня; «а4», «А1», «а3», «а1» - прибудова; «Н» - гараж.

Позов обґрунтовано тим, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННС 179934 від 09.07.2018 належить 19/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: літ «А» - житловий будинок, загальною площею 105,5 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м. з господарчими будівлями і спорудами.

У позивача виникла необхідність у виділенні в натурі її частки для подальшої можливості самостійного розпорядження, тому вона звернулась до відповідачки, яка є співвласником даного нерухомого майна, однак отримала відмову щодо виділення в натурі частки спірного нерухомого майна.

Позивачка стверджує в позові, що згідно фактичного її користування 19/25 часток вказаного житлового будинку виділяється в житловий будинок, загальною площею 96,4 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м. та складається з:

- коридору, загальною площею 5,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 12,6 кв.м.;

- верандою, загальною площею 8,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 22,2 кв.м.;

- коридору, загальною площею 6,7 кв.м.;

- коридору, загальною площею 12,4 кв.м.;

- коридору, загальною площею 7,6 кв.м.;

- житловою кімнатою, загальною площею 9,7 кв.м.;

- кухні, загальною площею 11,0 кв.м. та господарських споруд: літ. «И», «Д» - сарай; «З» - літній душ, «Е» - вбиральня; «О» - котельня; «а4», «А1», «а3», «а1» - прибудова; «Н» - гараж.

Добровільно між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо виділу часток нерухомого майна в натурі.

На підставі викладеного позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідач по справі відзиву на позов не надав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач 06.10.2022 надала до суду заяву (а.с.23), в якій підтримала позовні вимоги, просила проводити судове засідання без її участі.

Відповідач 21.10.2022 надав до суду заяву (а.с.26), в якій визнав позовні вимоги, просив розглянути справу у його відсутності.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом ухвалено рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні з наступних підстав.

Так, за змістом частини четвертої статті 200 ЦПК ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННС 179934 від 09.07.2018 належить 19/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: літ «А» - житловий будинок, загальною площею 105,5 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м. з господарчими будівлями і спорудами (а.с.9).

Згідно фактичного користування 19/25 часток вказаного житлового будинку складається з:

- коридору, загальною площею 5,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 12,6 кв.м.;

- верандою, загальною площею 8,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 22,2 кв.м.;

- коридору, загальною площею 6,7 кв.м.;

- коридору, загальною площею 12,4 кв.м.;

- коридору, загальною площею 7,6 кв.м.;

- житловою кімнатою, загальною площею 9,7 кв.м.;

- кухні, загальною площею 11,0 кв.м. та господарських споруд: літ. «И», «Д» - сарай; «З» - літній душ, «Е» - вбиральня; «О» - котельня; «а4», «А1», «а3», «а1» - прибудова; «Н» - гараж (а.с.30).

V. Оцінка Суду.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Згідно з ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню майна.

Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННС 179934 від 09.07.2018 належить 19/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: літ «А» - житловий будинок, загальною площею 105,5 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м. з господарчими будівлями і спорудами (а.с.9).

Відповідач є співвласником вказаного нерухомого майна.

Відповідно до технічного паспорту в результаті виділення частки в натурі, частки відповідача в праві власності на нерухоме майно не зменшуються, не змінюється порядок користування. Виділення частки позивача в натурі не потребує ремонтно-будівельних та інших робіт.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наданих доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного - процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, виділ в натурі частини домоволодіння задовольнити повністю.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на житловий будинок, загальною площею 96,4 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається із житлового будинку, загальною площею 96,4 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м. та складається з:

- коридору, загальною площею 5,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 12,6 кв.м.;

- верандою, загальною площею 8,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 22,2 кв.м.;

- коридору, загальною площею 6,7 кв.м.;

- коридору, загальною площею 12,4 кв.м.;

- коридору, загальною площею 7,6 кв.м.;

- житловою кімнатою, загальною площею 9,7 кв.м.;

- кухні, загальною площею 11,0 кв.м. та господарських споруд: літ. «И», «Д» - сарай; «З» - літній душ, «Е» - вбиральня; «О» - котельня; «а4», «А1», «а3», «а1» - прибудова; «Н» - гараж.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок, загальною площею 96,4 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м. та складається з:

- коридору, загальною площею 5,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 12,6 кв.м.;

- верандою, загальною площею 8,6 кв.м.,

- житловою кімнатою, загальною площею 22,2 кв.м.;

- коридору, загальною площею 6,7 кв.м.;

- коридору, загальною площею 12,4 кв.м.;

- коридору, загальною площею 7,6 кв.м.;

- житловою кімнатою, загальною площею 9,7 кв.м.;

- кухні, загальною площею 11,0 кв.м. та господарських споруд: літ. «И», «Д» - сарай; «З» - літній душ, «Е» - вбиральня; «О» - котельня; «а4», «А1», «а3», «а1» - прибудова; «Н» - гараж.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко