КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №755/501/22

провадження № 22-ц/824/9702/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року у складі судді Яровенко Н.О.

у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди автомобіля дійсним, стягнення заборгованості за договором оренди, стягнення матеріальних збитків, упущеної вигоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору оренди автомобіля дійсним, стягнення заборгованості за договором оренди, стягнення матеріальних збитків, упущеної вигоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір оренди (найму) автомобіля та для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором було укладено і договір поруки та в той день автомобіль був переданий у користування

ОСОБА_2 У період з 05 січня 2021 року по 16 листопада 2021 року ОСОБА_2 сплачував в обумовленому розмірі орендні платежі, проте з 23 листопада 2021 року орендні платежі не сплачувались. 10 грудня 2021 року автомобіль був повернутий позивачу в аварійному стані знайомим ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

Вказував, що позивач був змушений відновлювати технічний стан автомобіля за власний кошт, а відтак поніс збитки, у тому числі і через заборгованість відповідачів зі сплати орендних платежів.

Окрім того, оскільки зазначений автомобіль безпосередньо пов`язаний з підприємницькою діяльністю, ФОП ОСОБА_1 поніс збитки у вигляді упущеної вигоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 28 липня 2022 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся безпосередньо до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Уважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене на підставі висновків, які не відповідають обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що ігнорування договірних зобов`язань та письмових вимог позивача щодо нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля, неявка до нотаріуса за договірними зобов`язаннями та його письмовими вимогами, відсутність будь-яких пояснень щодо неможливості явки до нотаріуса свідчить про ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору, а також про ухилення від цивільно-правової відповідальності.

Вказує на те, що місцевий суд не встановив обставин сплати ОСОБА_2 протягом 1 року орендної плати, що свідчить про часткове виконання договору оренди.

Зазначає, що можливість нотаріального посвідчення договору була безповоротно втрачена, оскільки автомобіль був переданий ОСОБА_2 сторонній особі, яка згодом і повернула його апелянту.

Посилається на те, що докази, долучені до позовної заяви, підтверджують факт спричинення пошкоджень автомобілю саме під час володіння і користування автомобілем ОСОБА_2 , що підтверджує, у свою чергу, правомірність вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля.

30 вересня 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надіслав на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України .

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання дійсним договору оренди автомобіля № 05/01/21 від 05 січня 2021 року, укладеного між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 є безпідставними за їх недоведеністю, а тому спірний договір оренди автомобіля відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 05 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди (найму) автомобіля, за умовами якого позивач передав відповідачу у платне користування легковий автомобіль Daewoo Lanos, 1.5., 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , строком на 36 місяців за ціною оренди 50 доларів США в гривневому еквівалентні за курсом НБУ на день здійснення оплати на тиждень.

У той же день, 05 січня 2021 року між позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель ( ОСОБА_3 ) зобов`язується відповідати перед орендодавцем ( ОСОБА_1 ) за виконання орендарем ( ОСОБА_2 ) своїх зобов`язань, що виникли за договором № 05/01/21 оренди (найму) автомобіля від 05 січня 2021 року.

Позивач передав, а відповідач отримав автомобіль Daewoo Lanos, 1.5., 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , за актом прийому-передачі легкового автомобіля від 05.01.2021року

Договір № 27/10/15 оренди автомобіля від 27 жовтня 2015 року нотаріально не посвідчений і позивач даний договір просив визнати дійсним.

Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

Згідно ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 803 ЦК України, наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц,

Згідно ч. 1, ч. 4, ч. 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі ухилялися від укладання нотаріального посвідчення договору як в момент укладання договору 05.01.2021 року, так і в подальшому, суд вірно виходив з того, що позовні вимоги про визнання дійсним договору оренди автомобіля є безпідставними за їх недоведеністю, а тому спірний договір оренди автомобіля відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність осново зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, враховуючи недійсність основного зобов`язання, є недійсним і договір поруки від 05 січня 2021 року, за яким поручителем є відповідач ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже юридичного наслідку у вигляді обов`язку сплачувати грошові кошти за договором у відповідачів не виникає.

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 702/12-21, складеного 20 грудня 2021 року на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ становить 43 843,06 грн. Цей висновок був замовлений ОСОБА_1 як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем.

Згідно ч. 1 ст. 803 ЦК України, наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не ї його вини.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо відшкодування збитків, суд виходив з того, що жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, яким чином спірний автомобіль потрапив у володіння фізичної особи ОСОБА_4 , який 10 грудня 2021 року передав позивачеві автомобіль, та що виявлені на автомобілі пошкодження були заподіяні саме в період володіння цим автомобілем відповідачем 1, стороною позивача суду не надано.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що докази, долучені до позовної заяви, доводять факт спричинення пошкоджень автомобілю саме під час володіння і користування автомобілем ОСОБА_2 , що підтверджує , у свою чергу, правомірність вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобілю.

Натомість,жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що виявлені на автомобілі пошкодження були заподіяні саме в період володіння цим автомобілем відповідачемОСОБА_2 суду не надано. Крім цього, позивачем не було складено акту прийому-передачі транспортного засобу від ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , в якому було б зафіксовано передачу позивачеві пошкодженого транспортного засобу. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку дата оцінки зазначена 13 грудня 2021 року. Датою звернення ОСОБА_1 до ТОВ «Клевер Експерт» є також 13 грудня 2021 року.

А тому вірним є висновок суду, щонедоведеним є факт спричинення шкоди саме відповідачем ОСОБА_2 і тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди заподіяної пошкодженням автомобіля саме з підстав вказаних у позові є безпідставними за їх недоведеністю і як наслідок, безпідставними є і вимоги про стягнення витрат на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності.

Посилання позивача, як на доказ, на довідку від 29 грудня 2021 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , видану оперуповноваженим ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві та на копії фото автомобіля, суд не приймає до уваги, оскільки довідка не містить жодної інформації щодо характеру пошкоджень та ким вони спричинені.

Також, між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір № 27/11/21 про наміри від 27 листопада 2021 року, за умовами якого позивач зобов`язався передати ОСОБА_7 автомобіль Daewoo Lanos, 1.5., 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , не пізніше 12 місяців від дати укладення даного договору

Наразі, укладаючи договір про наміри від 27 листопада 2021 року з ОСОБА_7 , позивач уважав для себе дійсним договір оренди автомобіля № 05/01/21 від 05 січня 2021, за яким він передав автомобіль в оренду ОСОБА_2 строком на 36 місяців. Отже, дані обставини доводять недобросовісність дій самого позивача при укладенні договору про наміри від 27 листопада 2021 року, оскільки цей договір на момент його підписання не міг бути виконаний стороною позивача.

Тому, позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди, яка виражається в неотриманні доходу, передбаченого договором № 27/11/21 про наміри від 27 листопада 2021 року, також є безпідставними.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Отже, установивши, що права та інтереси позивача не були порушені відповідачами, суд вірного висновку дійшов про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду попередньої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупозивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик