КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №761/8978/22

провадження №22-ц/824/8087/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Відділ опіки та піклування Управління соціального захисту населення Шевченківської державної адміністрації в м. Києві

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року у складі судді Савицького О.А.

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ опіки та піклування Управління соціального захисту населення Шевченківської державної адміністрації в м. Києві про встановлення опіки,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про встановлення опіки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 передано на розгляд Святошинському районному суду м. Києва.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 14 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції при визначенні підсудності помилково послався на положення частини першої статті 295 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 подав заяву про встановлення опіки над його сином та призначення його опікуном, а питання щодо визнання ОСОБА_3 недієздатною особою вже було вирішено судом у 2017 року.

Посилаючись на норми статті 62 ЦК України, уважає за можливе розглядати його заяву про призначення опікуна за місцем свого проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

17 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від заінтересованої особи ОСОБА_2 , в якому остання просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інша заінтересована особа не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 353 ЦПК України, частиною другою статті 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про передачу справи на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва, суд першої інстанції послався на частину першу статті 295 ЦПК України та виходив з того, що ОСОБА_3 проживає у Ново-Білицькому психоневрологічному інтернаті для чоловіків, за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться поза межами Шевченківського району м. Києва.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, оскаржувана ухвала не відповідає указаним нормам, що згідно статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Як убачається з матеріалів справи, у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ опіки та піклування Управління соціального захисту населення Шевченківської державної адміністрації в м. Києві про встановлення опіки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року визнано недієздатним ОСОБА_3 та встановлено над недієздатним ОСОБА_3 опіку та призначено опікуном ОСОБА_2 .

Передаючи справу на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва суд першої інстанції послався на частину першу статті 295 ЦПК України, якою передбачено, що заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

Таким чином, частиною першою статті 295 ЦПК України встановлено правило визначення підсудності заяви про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи.

Проте у даній справі ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення опікуна, а питання щодо визнання особи ОСОБА_3 недієздатним вирішено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року.

Нормами статті 62 ЦК України встановлено, що опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про призначення опікуна за місцем свого зареєстрованого у встановленому законом порядку проживання, цивільним процесуальним кодексом України не передбачено правил визначення підсудності такої заяви, тому колегія суддів уважає за можливе застосувати норми статті 62 ЦК України, в якій зазначено, що опіка може встановлюватися за місцем проживання опікуна.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, яким, зокрема, є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

За змістом підпункту 1 частини третьої статті 3 ЦПК України верховенство права є однією із засад цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» зазначав, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право подавати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав та на суд, з якого випливає право доступу до суду, тобто право порушувати провадження у суді в цивільних справах, становить лише один аспект; однак це є той аспект, який дійсно робить можливим використання подальших гарантій, закладених у пункті 1 статті 6. Такі характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено. І в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду.

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про передачу справи до Святошинського районного суду м. Києва за місцем проживання недієздатного ОСОБА_3 , що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статями 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик