Справа № 682/1164/22
Провадження № 2/682/469/2022
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2022 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Зеленської В.І,
з участю секретарки судових засідань Козир О.П.,
представника позивача адвоката Волкова С.В.,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача адковата Кучерука Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
18.07.2022 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
У вступному слові представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Волков С.В. вказав, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , придбаного на підставі договору дарування. Відповідач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_2 та вселився у спірний будинок як чоловік позивачки у 2015 році. Однак, з травня 2018 р відповідач у вказаному будинку не проживає, інтересу до вказаного будинку не проявляє, участі в його утриманні не бере. У 2020 р ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб в судовому порядку та припинили будь-які відносини. Таким чином обставини, що були підставою для вселення відповідача у спірний будинок, перестали існувати. На теперішній час ОСОБА_3 є сторонньою особою для позивачів, він створив нову сім`ю і проживає по АДРЕСА_2 . Обравши для себе інше місце проживання, власні речі забрав самостійно, ніколи не намагався вселитись у спірний будинок, що вказує на те, що відповідач має намір зберегти формальне, а не фактичне місце проживання. Але його реєстрація за вказаною адресою створює перешкоди позивачам у користуванні будинком, так як позивачка не може оформити субсидію, несе моральні страждання з приводу того, що на її адресу часто приходять повістки з викликом до суду або правоохоронних органів на ім`я пвідповідача, який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, приходять повідомлення про борги відповідача в установах банків, надходять дзвінки від колекторів тощо, що негативно впливає на моральну атмосферу в житлі. Те, що відповідач не проявляє інтересу до будинку, стверджується також тим, що він має заборгованість по аліментам на утримання двох спільних з позивачкою дітей: дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відвідує дітей за місцем проживання, не піклується про них. Тому просить позов задовольнити та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з наведених адвокатом Волковим С.В. підстав..
Представник вдповідача ОСОБА_3 - адвокат Кучерук Т.М. у вступному слові просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачка набула право влансості на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в період перебування у шлюбі з відповідачем. Відповідач вважає, що вказана частина житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя. А та обставина, що відповідач з часу розірвання шлюбу у 2020 році не проживає у вказаному житловому будинку, не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право корисування житловим приміщенням.
Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, просить відмовити в їх задоволенні.
Представник третьої особи Славутської міської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом; в заяві до суду просить проводити розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши пояснення позивачів, відповідача, їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками в рівних частках житлового будинку АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 19 березня 2012 року (а.с.61-62, 63-65), що стверджується також свідоцтом про право власності на нерухоме майно № 20578046 від 16 квітня 2014 року (а.с.6) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 20584587 від 16 квітня 2014 року (а.с.7).
У будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що стверджується довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, згідно даних, що є в наявності у відділі станом на 04.07.2022, виданою 04.07.2022 № 1952/26-13 відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області (а.с.8).
Як вбачається із свідоцтв про народження, сторони мають спільних дітей: дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20) та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.21).
21 жовтня 2020 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний (а.с.22).
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2018 року з ОСОБА_3 були стягнуті в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в розмірі по 1000 грн на кожну дитину щомісячно, а також стягнуті аліменти на утримання позивачки ОСОБА_2 в розмірі 500 грн щомісячно до досягнення трьох років сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.67-69).

Відповідач ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів за період з травня 2018 року по квітень 2022 року в сумі 73510 гривень, що стверджується розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Славутським відділом ДВС (а.с.17-18). Наведене вказує на те, що відповідач втратив інтерес до дітей та сім`ї, так як не надає їм матеріальної допомоги.

Позивачка ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми: дочкою ОСОБА_4 , 2012 р.н. та сином - ОСОБА_5 , 2015 р.н. проживають за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_3 не проживає в будинку по АДРЕСА_1 , що стверджується актом квартального комітету про підтвердження факту проживання №130 від 23.06.2022 р (а.с.10).

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_3 визнав, що не проживає у спірному будинку з моменту розлучення, тобто з жовтня 2020 року.

Але з рішення Славутського міськрайонного суду від 06 липня 2018 року про стягнення аліментів вбачається, що в ході розгляду справи по суті в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 дав пояснення та стверджував суду, що не проживає з позивачкою з 2018 року (а.с.67-69).

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судовому засіданні показали, що вони проживають на АДРЕСА_1 та є сусідами ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , знайомі з ОСОБА_3 , який перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Понад три роки ОСОБА_3 не проживає з позивачкою та протягом цього часу не з`являється за адресою АДРЕСА_1 , не має власних речей за цією адресою.

Крім цього, відповідач має кредитні заборгованості у банківських установах, що стверджується повідомленнями про візит, надісланими за адресою розташування спірного будинковолодіння (а.с.66), притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що стверджується постановою судді від 29.03.2022 р у справі № 682/2575/21 (провадження № 3/682/10/2022), отриманою з ЄДРСР (а.с.24-25). Ці обставини вказують на те, що поведінка відповідача створює незручності для позивачів та впливає на їх репутацію і тягне за собою необхідність уникати візитів сторонніх осіб та розшукувати відповідача для передачі йому кореспонденції.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселився у спірний будинок у вересні 2015 рв якості члена сім`ї співвласника житлового будинку ОСОБА_2 , що стверджується записом в Домовій книзі (а.с.11-14), і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками спірного житлового будинку.

Відповідач спільним побутом із позивачами не пов`язаний, припинив подружні стосунки з позивачкою та розірвав з нею шлюб у встановленому законом порядку, між ними відсутня угода про безоплатне користування жилим приміщенням.

Враховуючи наведені обставини такими, що мають істотне значення та унеможливлюють проживання позивачки з відповідачем в одному житлі через припинення шлюбу, суд вважає, що право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд знаходить, що втручання у право відповідача на повагу до його житла є не лише законним, але й необхідним та відповідає нагальній необхідності і є співрозмірним із переслідуваною законною метою, оскільки реєстрація його місця проживання у житлі, належному позивачам на праві особистої власності, створює власника перешкоди у користуванню власністю, позивачі не можуть оформити субсидію, отримати інші пільги, пов`язані з користуванням, володінням та розпорядженням належним їм будинком.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про обгрунтованість та законність позовних вимог і наявність підстав для задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивачів сплачений судовий збір.

Згідно з пп. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , у разі задоволення позову, на відповідача.

Відповідно до пп. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином з відповідача підлягають стягненню в користь позивачки ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

В обгрунтування розміру витрат на правничу допомогу представник позивачки надав суду ордер на надання правничої допомоги (а.с.60), договір про надання правничої допомоги від 19.09.2022 р (а.с.70-73), акт приймання-передачі правничої допомоги, в якому вказано перелік наданих послуг та їх вартість (а.с.106), квитанцію про оплату позивачкою ОСОБА_2 послуг адвоката в розмірі 4050 грн (а.с.107).

У справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Привирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу у цій справі суд враховує, що вказаний представником позивачки розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для позивачки, а тому підлягає відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 133, 137, 141, 263, 265, 274 ЦПК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 391, 406 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 496 грн 20 коп сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4050 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Повний текст рішення буде виготовлений 07.10. 2022 р

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням https://sl.km.court.gov.ua/sud2214/.

Головуючий суддя Зеленська В.І