ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №507/1693/21

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6123/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 31 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Вужиловського О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У жовтні 2021 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі-АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 30 серпня 2016 року ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 4 500 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 13 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а його спадкоємцями ОСОБА_3 є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

26 березня 2021 року до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій ними не було виконано.

Станом на дату смерті боржника заборгованість становить 16 633,64 грн., які позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , так як вони постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено копіями паспортів позичальника та відповідача, в якій адреса реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .

Відповідачі прийняли спадщину до складу якої входять в тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовлялися від спадщини у передбачені законодавством строки, а саме шість місяців від дня відкриття спадщини.

При цьому, згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Також просили стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.2-6,85).

Правом відзиву на позов відповідачі не скористались.

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 31 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.108-109).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов.

Доводи заявника зокрема зводяться до того, що:

-позичальник ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву 30 серпня 2016 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок;

-позичальник після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору;

-у виписці по руху коштів чітко прослідковується, що позичальнику було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання позичальником ОСОБА_3 кредитних грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання ним кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій неможливим без наявності картки;

-позичальник частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці;

-після смерті позичальника 24 серпня 2019 року вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк встановлений ст.1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця;

-26 серпня 2020 року була направлена претензія кредитора до Любашівської районної державної нотаріальної контори, та 07 вересня 2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк»;

-спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі, що підтверджується копіями паспортів позичальника (спадкодавця) та відповідачів, наявні в матеріалах справи, де в якості адреси реєстрації зазначена одна й та ж адреса;

-протилежна інформація, яка б дала можливість спростувати такі обставини, відповідачами не надавалась та судом не отримувалась;

-Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року по справі № 360/2312/16 зазначив, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем;

- висновки суду про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача, на що звертав увагу ВССУ в ухвалі від 15 липня 2015 у справі №6-12766св15;

-суд не встановив, кому на праві власності належить нерухоме майно, в якому проживав спадкодавець на день його смерті, а також не перевірив відомості щодо наявності речових прав на рухоме та нерухоме майно;

- за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) мав у приватній власності земельну ділянку за кадастровим номером :01:005:0058; площа (га): 3.3043;

-відповідачі не надали належних доказів, що спадкове майно відсутнє, або розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, а саме витягів щодо рухомого та нерухомого майна чи інших документів, що посвідчують право власності на майно (у т.ч. на те, в якому був зареєстрований спадкодавець та відповідачі), якими можна було підтвердити факт відсутності майна за померлим позичальником, не подали до нотаріальної контори заяв про відмову від спадщини, тому на відповідачах лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі (а.с.111-117).

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористались.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що позивачем не надано доказів, що після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке прийняли відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та доказів щодо вартості спадкового майна.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Предметом позову у цій справі є вимога кредитора АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців боржника ОСОБА_3 відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15, оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст.1281 та 1282 ЦК України.

Після внесення змін Законом №2478-VIII від 03 липня 2018 року у ст.1281 ЦК України (введений в дію 04 лютого 2019 року), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачено:

1. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

2. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

4. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч.2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

При цьому ст.1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Такий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №58/8549/15 зроблено висновок по застосуванню ст.1281 ЦК України та зазначено, що тлумачення ст.1281 ЦК свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Згідно із ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи, її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст.1282 ЦК України.

Вирішуючи спори про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

-чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч.2 та 3 ст.1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

-при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України.

Встановлено, що 30 серпня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого він отримав кредит в сумі 4 500 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, що підтверджено також випискою банку про рух коштів, згідно якої 17 листопада 2016 року позичальнику встановлено кредитний ліміт 4 500грн. (а.с.13-зворот,15-52.

17 листопада 2016 року ОСОБА_3 видано картку № НОМЕР_2 …..5446, строк дії якої до липня 2020 року (а.с.55).

Згідно довідки про зміни умов кредитування, старт кредитного ліміту позичальника ОСОБА_3 відбувся 17 листопада 2016 року в сумі 4 500 грн., 21 липня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 13 000 грн., а 01 квітня 2019 року ОСОБА_3 зменшено ліміт кредитування до 12 270 грн., 03 серпня 2019 року кредитний ліміт - 0.00 грн.(а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено копією спадкової справи № 327/2019, яка надана до суду, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.96).

28 липня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Любашівської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора, посилаючись на те, що на теперішній час банку стало відомо про смерть ОСОБА_3 - 24 серпня 2019 року, тому просив включити кредиторські вимоги банка в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості спадкодавця перед банком в сумі 16 633,64грн. Також просив повідомити банк, чи звертались спадкоємці із заявами про прийняття спадщини (а.с.65).

Згідно відповіді нотаріуса Любашівської районної державної нотаріальної контори від 29 серпня 2020 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було подано претензія кредитора АТ «Державний ощадний банк» від 16 жовтня 2019 року та претензія АТ КБ «ПриватБанк» від 28 липня 2020 року, яка долучена до спадкової справи (а.с.66).

29 серпня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» повторно звернувся до Любашівської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора, з такими ж вимогами, які викладені в претензії від 28 липня 2020 року (а.с.99-зворот,100).

Позивачем на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 направлено лист-претензію від 26 березня 2021 року в якому зазначено, що на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором склала 16633,64, на яку відповідь банк не отримав (а.с.67,68-70).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 30 серпня 2016 року, який наданий до матеріалів справи, станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість за кредитом становить 16633,64 грн., яка складається з наступного: 16283,64 грн. заборгованість за кредитом; 350 грн. - заборгованість по пені (а.с.9-11).

Як вбачається із ч.3 ст.1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

28 липня 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Любашівської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора, посилаючись на те, що йому стало відомо про смерть спадкодавця ОСОБА_3 .

Згідно довідки банку, строк дії картки ОСОБА_3 № НОМЕР_2 …..5446 до липня 2020 року, що вказує на те, що АТ КБ «ПриватБанк» дізнався про смерть позичальника саме в липні 2020 року, коли необхідно було поновити строк дії картки (а.с.55).

При цьому, згідно виписки по договору кредиту від 17 листопада 2016 року про рух коштів, зняття готівки за вказаною карткою здійснено позичальником 11 березня 2019 року. А поповнення карткового рахунку здійснено 15 жовтня 2019 року в сумі 2 000,47 грн., вже після смерті позичальника, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що АТ КБ «ПриватБанк» у встановлений ч.3 ст.1281 ЦК України строк 28 липня 2020 року направив на адресу Любашівської районної державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців боржника та просив довести до них про сплату боргу в розмірі 16 633,64 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, заявили вимоги про відмову від прийняття спадщини, відповідачі таких доказів під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не надали.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Так, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказаного Закону передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Аналіз положень ст.29 ЦК України та ст.ст.3,6,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить, що постійним місцем проживання особи є зареєстроване з дотриманням установленого порядку реєстрації на території адміністративно-територіальної одиниці приміщення, зокрема квартира, у якій ця особа проживає понад 6 місяців протягом року.»

Згідно з п.п.3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Таким чином, саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11 березня 2020 року у справі №360/2312/16, в який зазначив, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». Таким чином спадкоємцю достатньо звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт із реєстрацією за місцем проживання спадкодавця, і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

У копіях паспортів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які надані до кредитного договору та є в матеріалах справи зазначена адреса реєстрації: в АДРЕСА_1 (а.с.58-62).

Така ж сама адреса в АДРЕСА_1 зазначена і у кредитному договорі позичальника від 17 листопада 2016 року, виписки за договором від 17 листопада 2016 року, довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на ОСОБА_3 , довідці Банка про отримання кредитної картки, копії паспорта ОСОБА_3 (а.с.12-13,14,15,55-56).

Відмовляючи у позові АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції не надав оцінки тому, що згідно з копією паспортів позичальника та відповідачів їхня адреса місця реєстрації спільна, а тому за ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1279 ЦК України вони не заявили про відмову від неї.

Матеріали справи підтверджують, що заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори відповідачі не подавали.

Крім того, згідно довідки Бобрицького Старостинського округу №4 Любашівської селищної ради від 01 листопада 2021 року на момент смерті ОСОБА_3 були зареєстровані в АДРЕСА_1 : його дружина- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , але проживала лише дружина (а.с.103).

Розглядаючи справу, апеляційний суд вважає, що вказаний факт у довідці Бобрицького Старостинського округу №4 Любашівської селищної ради від 01 листопада 2021 року про проживання однієї дружини померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджено відповідачами належними та допустимими доказами, а не проживання відповідачів в будинку ними не спростовано.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не з`ясував правовий статус будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у якому були зареєстровані та проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 а саме: хто є його власником та чи увійшов цей будинок до спадкового майна.

Згідно із ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що від з`ясування вказаних обставин залежить правильність вирішення спору по суті та визначення наявності спадкового майна у боржника.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до пп. 1-2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для посадових осіб судів інформація з Державного реєстру прав у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб`єктом права чи за об`єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису.

Суд першої інстанції недотримавшись вимог п.п. 1-2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України не встановив обсягу спадкового майна та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) мав у приватній власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0058; площа (га): 3.3043, яка знаходиться в Одеській області, Любашівський район на території Бобрицької сільської ради. Право власності за ОСОБА_3 зареєстровано 29 грудня 2018 року на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку, виданого 12 жовтня 2005 року Любашівським районним відділом земельних ресурсів. Підстави для державної реєстрації- договір оренди земельної ділянки, виданий 03 грудня 2018 року, видавник: ФГ «ТЄНОД» та ОСОБА_3 . Строк дії речового права:03 грудня 2067 (а.с.120).

Таким чином, оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст.1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у межах вартості майна, одержаного у спадщину, що належить спадкодавцю на праві власності.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції не забезпечив проведення змагального процесу, у порушення ст.ст. 263-265 ЦПК України не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не встановив усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, не перевірив належно доводи банку, формально відмовив у задоволенні його позову, констатувавши факт недоведеності одержання відповідачами в порядку спадкування після смерті боржника спадкового майна через відсутність даних про наявність спадкового майна та спадкоємців, які його прийняли, фактично не розглянув позов про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, залишивши спір невирішеним.

Крім того, не роз`яснив право банку заявити клопотання про витребування доказів щодо належності спадкодавцю нерухомого майна на час відкриття спадщини, не роз`ясненив позивачу право заявити клопотання щодо проведення експертизи для визначення реальної вартості спадкового майна, а також зміст ст.ст.106, 109 ЦПК України в разі його наявності, що необхідно для розгляду справи та не попередив про наслідки невчинення вказаних процесуальних дії.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що відповідачі отримали позов АТ КБ «ПриватБанк», ухвалу суду про відкриття провадження по справі, та, що були сповіщені про розгляд справи 31 грудня 2021 року, а повідомлення на а.с.104 про розгляд справи по суті на 31 грудня 2021 року, яке повернулось до суду з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою є не належним повідомлення, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутні данні про те, що відповідачці були обізнані про наявність цивільної справи в суді.

Разом з тим під час розгляду справи апеляційний суд звернув увагу на те, що Анкета заява, не містить будь-які умови договору про відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру(а.с.15)

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту спадкоємцями просив стягнути заборгованість за кредитом, яка становить 16 633,64 грн., що складається з наступного: 16 283,64 грн. заборгованість за кредитом; 350 грн. - заборгованість за пенею (а.с.9-11).

Матеріали справи не містять підтверджень, що Витяг із Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучено позивачем до позову, надавались для ознайомлення померлому ОСОБА_3 , та він погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент укладення договору взагалі містили умови відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування(а.с.17-54).

За таких обставин і без наданих підтверджень про конкретні запропоновані померлому ОСОБА_3 , Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Уківерсальна» які міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису ОСОБА_3 , а тому їх не можна розцінювати як частину договору, який укладено сторонами , як посилається банк 30 серпня 2016 року шляхом підписання заяви.

При цьому, при дослідженні вказаної Анкети-заяви встановлено, що остання не містить даних про розмір пені та порядок її нарахування, а також про відповідальність у вигляді штрафів.

Вказані висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

Таким чином, нарахована АТ КБ «ПриватБанк» пеня в сумі 350 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню та стягненню із спадкоємців.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості наданого банком, заборгованість позичальника ОСОБА_3 по тілу кредиту становить 16 283,64 грн. Така заборгованість відповідачем не спростована.

Тому враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти ОСОБА_3 в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тобто Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником, спадкоємцями якого є відповідачі обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 16283,64 грн.

Тому позовні вимоги в частині стягнення залишку заборгованості в сумі 16 283,64 грн. за тілом кредиту підлягають задоволенню.

Як зазначено вище, згідно довідки про зміни умов кредитування, старт кредитного ліміту позичальника ОСОБА_3 відбувся 17 листопада 2016 року в сумі 4 500грн., 21 липня 2017 року кредитний ліміт збільшено до 13 000 грн., а 01 квітня 2019 року ОСОБА_3 зменшено ліміт кредитування до 12 270 грн. (а.с.14).

У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що позичальнику було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання позичальником ОСОБА_3 кредитних коштів, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання ним кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій неможливим без наявності картки(а.с.12-13).

Враховуючи викладене, апеляційний суд, досліджуючи питання обсягу спадкового майна та його вартості як межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України, дійшов висновку про те, що сума заборгованості спадкоємця в розмірі 16 283,64 грн. є реальної вартості успадкованого майна у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0058; площа (га): 3.3043, яка знаходиться в Одеській області, Любашівський район на території Бобрицької сільської ради. Право власності за якою за ОСОБА_3 зареєстровано 29 грудня 2018 року на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку.

При цьому обов`язок доказування вартості спадкового майна та його наявність на праві власності померлому покладене саме на відповідачів як спадкоємців ОСОБА_3 , оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язанням спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Разом з тим, відповідачі не надалі до суду першої та апеляційної інстанції оцінку вартості спадкового майна, що є їх процесуальним обов`язком відповідно до вимог ст.ст.12,76,81 ЦПК України.

Таким чином, встановивши, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не оформили в установленому законом порядку своє право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції не врахував, що невчинення таких дій не позбавляє їх права на спадщину, тому правові підстави для відмови банку у цьому позові відсутні.

З огляду на викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції від 31 грудня 2021 року скасуванню, а позов банку частковому задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково, відповідно здійснюється й розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні з позовом до суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» сплатив 2270грн. судового збору, що підтверджується квитанцією про сплату від 15 вересня 2021 року (а.с.1) та за подачу апеляційної скарги 3 405грн., що підтверджується квитанцією про сплату від 17 січня 2022 року (а.с.123), а всього 5 675 грн.

Ціна позову становила 16 633,64грн.(а.с.2).

При цьому, колегія суддів виходила з такого розрахунку.

За позовні вимоги позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 3 813,90 грн. (100%).

З відповідачів стягнуто кошти у розмірі 16 283,64 грн., що складає 97,90 % від суми, що просив стягнути позивач.

Тому, 97,90% від сплаченого судового збору складає 5 555,82грн. (5675 грн. х 97,90% : 100% =5555,82), які необхідно стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в рівних частках з кожного в сумі 2 777,91грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382,389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 31 грудня 2021 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(код ЄДРПОУ-14360570,МФО№305299) заборгованість у розмірі 16 283,64 (шістнадцять тисяч двісті вісімдесят три) грн.64 коп. за кредитним договором №б/н від 30 серпня 2016 року, в межах вартості спадкового майна, здійснивши його оцінку на стадії виконавчого провадження.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(код ЄДРПОУ-14360570,МФО№305299) судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 5555,82(п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн., 82 коп., в рівних частках з кожного в сумі 2777 ( дві тисячі сімсот сімдесят сім) грн.91 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: