Номер провадження: 22-ц/813/4690/22
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ», апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори м. Одеса Лєсогоров Дмитро Олександрович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Яковлєва Ольга Миколаївна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування права власності, скасування запису про право власності,

встановив:

16.11.2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив 19.05.2021 року та просив суд:

- визнати неправомірними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 37642322 від 19.12.2017 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М.;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.10.2017 року (НМТ 118510), зареєстроване в реєстрі за №3-1287, видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О. на ім`я спадкоємця ОСОБА_2 , на спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Лєсогоровим Д.О.;

- визнати неправомірним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 37681560 від 20.10.2017 року, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Лєсогоровим Д.О.

- витрати, пов`язані із розглядом справи в суді покласти на відповідача у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка АДРЕСА_1 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4 , яка помера ІНФОРМАЦІЯ_1 , та була власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яку її онук ОСОБА_2 прийняв за заповітом. Позивач наголосив на тому, що ОСОБА_2 стверджує, що до складу спадкового майна входила 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 та будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказану спадщину ОСОБА_2 прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на частину спадкового майна - на 1/3 квартири по АДРЕСА_3 , прогте лише в 2003 році, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок в с.Роксолани не оформляв.

Таким чином, з 1994 року по 2017 рік, тобто протягом 23-х років ОСОБА_2 зволікав із отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок АДРЕСА_1 . Весь цей період ОСОБА_2 не з`являвся в с.Роксолани, не оформляв право власності на будинок чи земельну ділянку, на якій він розташований, в будинку ніхто не проживав, і станом на 2001 рік садиба, яка належала спадкодавиці ОСОБА_4 остаточно зруйнувалася і була погашена в господарському обліку Роксоланівської сільради.

Позивач також зазначив, що у 2017 році ОСОБА_2 згадав, що йому у спадок від бабусі дістався будинок в с.Роксолани і звернувся до нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори (нині Київська державна нотаріальна контора в м.Одесі) Лєсогорова Д.О. про видачу свідоцтва про право на спадщину. Але після запиту ОСОБА_5 до Роксоланівської сільської ради щодо уточнення адреси спадкового майна (адже пройшло 23 роки) ОСОБА_5 був повідомлений Листом Роксоланівської сільської ради про те, що будинку, що належав колись ОСОБА_4 в наявності вже немає, тому ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок в АДРЕСА_4 у зв`язку із відсутністю спадкового майна.

Номер АДРЕСА_4 в 2003 році був присвоєний іншій садибі, а земельна ділянка по АДРЕСА_1 із земель запасу у 2005 році була виділена позивачу ОСОБА_1 на підставі ст.118 ЗК України.

Отримавши відмову від нотаріуса Лєсогорова Д.О. у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю спадкового майна, ОСОБА_2 у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. 17 жовтня 2017 року зареєстрував договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_4 , посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської нотаріальної контори Мірошниченко Л.М. 15.12.1987 року, за реєстровим № 3112 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за адресою земельної ділянки АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 .

Зазначеними обставинами державному нотаріусу Лєсогорову Д.О. була надана можливість видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину. Відомості про неіснуючий будинок були внесені саме за адресою АДРЕСА_1 , тому що за цією адресою знаходиться його земельна ділянка, будівлі на якій відсутні, а за адресою АДРЕСА_4 зареєстровано право власності на будинок і на земельну ділянку з кадастровим номером, і система реєстрації не пропустила дублювання об`єктів.

У зв`язку з цим, 20.10.2017 року державний нотаріус Лєсогоров Д.О. видав відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_4 з надвірними спорудами на підставі відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і як державний реєстратор зареєстрував право власності за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:237, номер запису про право власності:22894448.

Позивач зазначив у позові, що фактично нотаріус ОСОБА_5 умисно видав свідоцтво про спадщину на об`єкт нерухомого майна, який фактично не існує, відомості про який внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватний нотаріус Яковлєва О.М., адже на земельній ділянці по АДРЕСА_1 будь-які будівлі відсутні, а за адресою АДРЕСА_4 зареєстровано право власності на будинок і на земельну ділянку за іншою особою, а саме ОСОБА_6 .

Також в позовній заяві позивач зазначив, що за його зверненнями діям приватного нотаріуса Яковлєвої О.М. надана оцінка Міністерством Юстиції України і за результатами камеральної перевірки її було тимчасово позбавлено доступу до реєстру (т.1, а.с.14-16, 127). Крім того Овідіопольським ВП проводиться досудове розслідування у кримінальній справі стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст.190 КК України, а саме за те, що він шляхом обману та надання завідомо неправдивих документів оформив неіснуючий будинок на земельній ділянці, що належить гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з метою заволодіння цією земельною ділянкою.

Також стосовно приватного нотаріуса ОСОБА_7 та державного нотаріуса Лєсогорова Д.О. Овідіопольським ВП проводиться досудове розслідування за ч.1 ст.366 та ч.1 ст.365 2 КК України за те, що вони, зловживаючи повноваженнями державного реєстратора, в інтересах гр. ОСОБА_8 внесли до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно завідомо неправдиву інформацію про об`єкт нерухомого майна, який фактично не існує, на ім`я ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 .

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що будь-якого відношення до сім`ї ОСОБА_9 не має, та не мав, ніколи не знаходився в родинних стосунках із померлою спадкодавицею ОСОБА_4 , не має відношення до спадщини та спадкового майна, але видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 на будинок в с. Роксолани, який зареєстрували за адресою його земельної ділянки порушено його, гарантоване ст.41 Конституції України право повноцінно користуватися та розпоряджатися належною земельною ділянкою.

Посилаючись на те, що на земельній ділянці в АДРЕСА_4 зареєстровано неіснуючий будинок, а позивач ОСОБА_1 не може повноцінно користуватися і розпоряджатися своєю власністю, як це гарантовано ст.41 Конституції України, він просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.09.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 37642322 від 19.12.2017 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.10.2017 року (НМТ 118510), зареєстроване в реєстрі за №3-1287, видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О. на ім`я спадкоємця ОСОБА_2 , на спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_4 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 37681560 від 20.10.2017 року, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Лєсогоровим Д.О.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі у розмірі 1681,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.09.2021 року, ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с.78-84).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.09.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.2, а.с.100-107).

Вирішуючи питання про слухання справи в режимі відеоконференції, за участю позивача ОСОБА_1 , у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи повідомлені належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с. 176-180). Також, за клопотанням позивача ОСОБА_1 (т.2, а.с.186) ухвалою колегії суддів від 05.10.2022 року розгляд справи був призначений в режимі відеоконференції (т.2, а.с.197), про що учасники справи були належним чином повідомлені (т.2, а.с. 198-202).

Колегія суддів також враховує, що від відповідача ОСОБА_2 10.08.2022 року надійшла заява про розгляд справи у його відсутність і у відсутність адвоката Прядко А.О. (т.2, а.с. 182).

Аналогічна заява також надійшла від державного нотаріуса Київського нотаріального округу у м. Одеса Лєсогорова Д.О. (т.2, а.с.124, 126).

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Неявка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи викладене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді Одеського апеляційного суду майже рік (т.2, а.с.92), колегія суддів вирішила слухати дану справу в режимі відеоконференції, на підставі наявних у справі доказів і за участю позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 020010072, площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯБ № 297340, виданого Овідіопольською районною державною адміністрацією 29.096.2006 року (Т.1 а.с. 148 -149), що також підтверджується інформацієюз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1, а.с.10).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом своєї бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та була власником житлового будинку АДРЕСА_4 .

Вказаний житловий будинок належав спадкодавиці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської нотаріальної контори Мірошниченко Л.М. 15.12.1987 року, за реєстровим № 3112.

За змістом заповіту, який міститься в спадковій справі, та яка була витребувана за ухвалою суду, 31.05.1988 року ОСОБА_4 усе майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося і взагалі усу те, що на день її смерті буде їй належати, і на що вона за законом матиме право заповіла онуку ОСОБА_2 , 1951 року народження. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Садовою Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 33639 (т.1, а.с.181).

У квітні 2002 року ОСОБА_2 звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , проте тілько щодо частини квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 (т.1, а.с.195). У зв`язку з цим, 07.11.2003 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Карпіну І.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 1/3 частини двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44,1 кв м, житловою площею 26,7 кв м (т.1, а.с. 203).

Лише в жовтні 2017 року представник ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_8 звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім`я ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , а саме щодо житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_4 (т.1 а.с.204), проте якого вже не існувало.

Не дивлячись на це, 17 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_2 у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. зареєстрував договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_4 , посвідчений державним нотаріусом Овідіопольської нотаріальної контори Мірошниченко Л.М. 15.12.1987 року за реєстровим № 3112 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за адресою земельної ділянки АДРЕСА_4 , яка вже належала ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Зазначеними обставинами державному нотаріусу Лєсогорову Д.О. було надана можливість видати 20 жовтня 2017 року ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину а відомості про будинок були внесені саме за адресою АДРЕСА_1 , за якою знаходиться земельна ділянка ОСОБА_1 , будівлі на якій відсутні, а за адресою АДРЕСА_4 зареєстровано право власності на будинок і на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_6 .

Як вважає позивач та зазначає в позові, фактично нотаріус ОСОБА_5 умисно видав свідоцтво про спадщину на об`єкт нерухомого майна, який фактично не існує, відомості про який внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватний нотаріус Яковлєва О.М., адже на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , будь-які будівлі відсутні, а за адресою АДРЕСА_4 зареєстровано право власності на будинок і на земельну ділянку за іншою особою, а саме ОСОБА_6 .

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що таким чином відповідач ОСОБА_2 в 2017 році отримав у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , якого станом на дату здійснення реєстраційних дій не було, при цьому земельна ділянка за цією ж адресою вже була передана у власність ОСОБА_1 ще в 2006 році.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За змістом ч. 2 ст. 90, ст.ст. 153 і 155 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2, ст.ст. 3, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 04.06.2017 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

За змістом ч.4 ст. 18 вказаного Закону України державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Пунктами 2, 3 ч. 3 ст. 10 вищевказаного Закону передбачено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

В свою чергу, особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року (надалі Порядок).

Так, п. 40 вказаного Поряду (в редакції від 27.07.2017 року) передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Пунктами 6, 9 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав.

За змістом до ч. 2 ст. 22 вищевказаного Закону України відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник. В свою чергу, відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів.

Таким чином, набуття права власності на земельну ділянку, яка на законних підставах перебуває у власності іншої особи, є прямим порушенням прав такої особи на належне користування та розпорядження землею.

З підстав викладеного, та виходячи з вимог, передбачених ст. 1301 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що слід визнати недійним свідоцтво про право на спадщину, видане на ім`я відповідача ОСОБА_2

При цьому слід зазначити, що підставою для прийняття рішення державного реєтратора про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на вищевказаний житловий будинок стали: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 3-1287, виданий 20.10.2017 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою.

Обов`язковою умовою для реєстрації права власності на житловий будинок, збудований до 05.08.1992 року, є наявність зареєстрованого за особою, яка подає відповідні документи, речового права (власності чи користування) на земельну ділянку на якій розташована відповідна будівля.

Проте, в порушення вимог Порядку, при прийнятті спірного рішення про реєстрацію права власності державним реєстратором Лєсогоровим Д.О. не перевірено наявність зареєстрованого за ОСОБА_2 права власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок.

Крім того, відповідно до копії спадкової справи № 722/1994 до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання 15.12.1987 року купила у ОСОБА_10 житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Мірошниченко Л.М. (т.1, а.с.211-212).

Разом з тим, згідно відповіді сільського голови Роксоланівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 02/07 від 2017 р № 2973/02-14 від 25.05.2017 року, рішення про присвоєння адреси житловому будинку гр. ОСОБА_4 в архіві сільської ради відсутнє. Єдиними архівними документами про наявність житлових будинків, їх адрес та власників є погосподарські книги. Відповідно до погосподарської книги № 6 за 1983-1985 роки Роксоланівської сільської ради: рахунок № НОМЕР_1 , будинок, що належав ОСОБА_10 розташований по АДРЕСА_4 , та в 1987 році придбаний ОСОБА_4 ; рахунок № НОМЕР_2 , будинок що належав ОСОБА_11 розташований по АДРЕСА_4 (т.1, а.с.17, 125, 152).

Таким чином, як зазначено у вказаному листі голови Роксоланівскої сільської ради Овідіопольського району Одеської області на момент придбання житлового будинку гр. ОСОБА_4 відповідно до запису в погосподарських книгах Роксоланівської сільської ради, він мав адресу: АДРЕСА_4 . На дату надання відповіді, а саме 25.05.2017 року вказаного житлового будинку в наявності вже не було.

Відповідно до відповіді КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» яка надавалася ОСОБА_2 13.10.2017 року, інформації про реєстрацію права власності з архіву на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , згідно з архівною справою на вказаний об`єкт нерухомого майна, було зареєстровано право власності за ОСОБА_12 на підставі договору дарування № 1180 від 10.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського РНО.

Разом з тим, за адресою: АДРЕСА_4 , інвентаризаційна справа відсутня.

В свою чергу, позивач ОСОБА_13 на підставі рішення ІІІ сесії IV скликання Роксоланівської сільської ради від 28.04.2006 року за № 16-V став власником земельної ділянки площею 0,2500 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 297340 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 25, кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0072 (т.1, а.с.10, 147-148).

Оскільки, відповідно до п.п. 3, 4, ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, державний реєстратор мав відмовити ОСОБА_2 у реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості.

У відповідності до ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 37642322 від 19.12.2017 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М. є незаконним та підлягає скасуванню.

В свою чергу, первісне скасування державної реєстрації права власності є підставою для визнання усіх подальших правочинів, які були укладені після скасування державної реєстрації права власності, недійсними.

Таким чином, враховуючи, що право власності на об`єкт нерухомого майна набуто ОСОБА_2 в порушення вимог діючого законодавства, на підставі незаконного рішення державного реєстратора, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.10.2017 року (НМТ 118510), зареєстроване в реєстрі за №3-1287, видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О. на ім`я спадкоємця ОСОБА_2 (відповідача), на спадкове майно, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 37681560 від 20.10.2017 року, прийняте державним реєстратором - державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Лєсогоровим Д.О., суд обгрунтовано визнав недійсним та скасував.

Щодо клопотання позивача ОСОБА_1 , яке надійшло на адресу Одеського апеляційного суду 20.12.2021 року, про визнання зловживання процесуальними правами, в якому він просив застосувати до відповідача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 а також до адвоката Прядко А.О. заходи процесуального примусу у вигляді штрафу та постановлення окремої ухвали відносно адвоката Прядко А.О. (т.2, а.с.130-132), то в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 відмовився від вказаного клопотання і просив залишити його без розгляду.

Що стосується зави позивача ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження у справі з посиланням на те, що адвокат Прядко А.О. не була наділена повноваженнями від імені відповідача ОСОБА_2 на підпис апеляційної скарги, та не мала повноважень надання до суду апеляційної інстанції ордеру іншої особи (т.2, а.с.189-190), то колегія суддів вважає, що підстави для закриття апеляційного провадження у справі в даному випадку відсутні.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга дійсно була підписана адвокатом Прядко А.О. в інтересах ОСОБА_2 (т.2, а.с.84), яка до апеляційної скарги додала ордер серії ОД № 644635 від 12.10.2021 року, на зворотній стороні якого вказано, що обмежень адвокат Прядко А.О. не має (т.2, а.с.87).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_14 дійсно є адвокатом, що підтверджується відповідним свідоцтвом № 2529, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Одеської області від 20.02.2013 року (т.2, а.с. 86).

Вищевказаний ордер серії ОД № 644635 від 12.10.2021 року видавався адвокату ОСОБА_15 що підтверджується записом в журналі видачі ордерних книжок, в той час як адвокат ОСОБА_14 за період часу з 2019 по 2021 р.р. ордерні книжки не отримувала, що підтверджується довідками в.о. голови Ради адвокатів України Одеської області Джабурії О. (т.2, а.с.191-звор., 192).

Договір про надання правової допомоги, укладений між відповідачем ОСОБА_2 і адвокатом Прядко А.О. 07.10.2021 року також надає адвокату Прядко А.О. всі права, які надані законом відповідачу, у тому числі на оскарження рішення (т.2, а.с.183-184).

При цьому колегія суддів зазначає, що матеріали справи не мають доказів того, що ордерні книжки є документами суворої звітності і що адвокат ОСОБА_14 видала суду ордерну книжку, яку отримав адвокат Прядко О.А. незаконно, за що була притягнута до дисциплінарної відповідальності.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи відеодоказів були розглянуті Одеським апеляційним судом в судовому засіданні 22.12.2021 року (т.2, 127-128).

Заяви позивача ОСОБА_1 про повернення йому заяви про забезпечення доказів і судового збору були розглянуті Одеським апеляційним судом 22.12.2021 року (т.2, 95-98, 152, 159-161).

Заява представника відповідача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 - адвоката Прядко А.О. про зупинення провадження у справі була розглянута Одеським апеляційним судом також 22.12.2021 року (т.2, а.с. 136-139, 163-164).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 вересня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через перебування судді Цюри Т.В. у частковій відпустці, повне судове рішення складено 07.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра