Справа № 459/555/22
Провадження № 2/459/131/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кузьмич С.З.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В :

21.03.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 50000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання. На обгрунтування позову послався на те, що у період з 09.12.1996 року по 25.09.2017 року він працював у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львівугілля» та ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львівугілля». 25.09.2017 року його звільнено з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. За час роботи у вугільній промисловості при фізичних навантаженнях, вібрації та несприятливих факторів мікроклімату: з 09.12.1996 р. по 05.04.1997 р., з 08.09.1997 р. по 02.12.1997 р. гірником підземним, з 02.12.1997 р. по 14.08.1999 р. гірничим мастром на шахті «Червоноградська», з 26.09.2006 р. по 04.02.2008 р. гірником підземним, з 04.02.2008 р. по 25.09.2017 р. прохідником підземним на ВП "Шахті «Великомостівська», він отримав професійне захворювання, внаслідок чого 50% втрати професійної працездатності. Внаслідок отриманого професійного захворювання йому завдано моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, в нього з`явився кашель, він змушений постійно звертатися за медичною допомогою, стан його здоров`я став незадовільним. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено всі нормальні умови його життя, він відчуває незручності при ведені домашнього господарства, йому стало важко займатись домашніми справами, він змушений докладати додаткових зусиль для організації життя, вести малорухомий спосіб життя, він перестав бути повноцінною людиною.

13.04.2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що немає вини відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання, позивач був ознайомлений з умовами праці. Позивач отримував заробітну плату у підвищеному розмірі, додаткову відпустку та інші соціальні пільги. Втрата професійної працездатності не може свідчити про втрату повної трудової та соціальної реабілітації, відповідач може працювати та вести звичайний спосіб життя. Докази спричинення відповідачем позивачу моральних страждань відсутні.

20.05.2022 року позивач подав відповідь на відзив, суть доводів якого зводиться до обставин, викладених у позовній заяві.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Крім того пояснив, що внаслідок отримання професійного захворювання йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пославшись на обставини, вказані у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Установлено, що позивач протягом 1997-2017 років (з перервами) працював на шахті «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» та шахті «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» був звільнений 25.09.2017 року, згідно п.2 ст.40 КЗпП України (за станом здоров`я).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.10.2017 року професійне захворювань у позивача (вібраційна хворобаІІ ст. (вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з трофічними порушеннями обох кистей), Z 57.7. Хронічна радикулопатія L1, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. М 54.1. Хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення; прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. J 41.0. Супутній діагноз: Гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., ст.2, ризик 3. СН 0ст. іперхолестеринемія. Порушення ліпідного обміну. Вазомоторний риніт. Хронічний компенсований тонзиліт) виникло за таких обставин: внаслідок тривалої роботи у вугільній промисловості: з 09.12.1996 р. по 05.04.1997 р., з 08.09.1997р. по 02.12.1997р. гірником підземним, 02.12.1997 р. на шахті "Червоноградська", з 26.09.2006р. по 04.02.2008 р. гірником підземним, з 04.02.2008 р. по 25.09.2017 р. прохідником підземним на ВП "Шахті "Великомостівська", що супроводжувалася впливом шкідливих виробничих факторів.

Згідно з довідками МСЕК серія 10 ААА № 267088 від 22.11.2017 року та серія 12 ААА № 056234 від 18.11.2020 року 22.11.2017 року позивачу вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності (вібраційна хвороба ІІ ст. -30%; хр. радикулопатія - 10%; бронхіт ІІ ЛН І ст. - 10%), дата переогляду 06.11.2018 року, 18.11.2020 року позивачу повторно було встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності (вібраційна хвороба ІІ ст. -30%; хр. радикулопатія - 10%; бронхіт ІІ ЛН І ст. - 10%), дата переогляду 12.11.2022 року.

Також до матеріалів справи додано копію індивідуальної програми реабілітації інваліда, результати оглядів позивача у лікарнях, копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого, копії направлення на консультацію до лікаря та інші документи, які свідчать про професійні захворювання позивача та стійку втрату професійної працездатності.

Вказане свідчить про те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою 50% професійної працездатності вперше виникло у позивача 22.11.2017 року.

Позивач неодноразово через вказані професійні хронічні захворювання звертався до медичних закладів та перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що підтверджується згаданими медичними документами.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до абзацу третього статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування.

Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно з вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров`я, оскільки останній втратив 50% професійної працездатності, йому стало важко займатися домашніми справами, тяжкість професійних захворювань, настання у зв`язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, що становить 50% (вібраційна хвороба ІІ ст. -30%; хр. радикулопатія - 10%; бронхіт ІІ ЛН І ст. - 10%).

При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18).

Тому суд вважає, що позов слід задовольнити.

Доводи представника відповідача наведені у відзиві стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду.

Оскільки позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь ОСОБА_1 50000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь держави 992, 40 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Державне підприємство «Львіввугілля» (і.к. 32323256, вул. Б.Хмельницького, 26, м. Сокаль)

Повне рішення складено 15.06.2022 року.

Суддя: В. В. Грабовський