Справа № 359/414/22
Провадження № 2/359/1399/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця Національної академії аграрних наук України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

встановив:

1.Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона працювала в Інституті розведення і генетики тварин ім. М.В. Зубця НААН України (далі - Інститут) на посаді провідного юрисконсульта. Протягом 2015 - 2021 років судами розглядались цивільні справи щодо захисту її трудових прав, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З відповідача на користь позивача були стягнуті наступні суми: 9 746,93 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 грудня 2015 року по 11 березня 2016 року (справа №359/107/16-ц); 44167,38 грн - середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 04 липня 2016 року по 01 серпня 2017 року (справа №359/8379/17); 155 986,95 грн - середній заробіток за час невиконання рішення суду (справа №359/11387/19); 28254,12 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2016 року по 01 квітня 2016 року та з 04 липня 2016 року по 14 лютого 2017 року (справа № 359/1027/21). Позивач, при отриманні в Пенсійному фонді України довідки персоніфікованого обліку форми ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», виявила, що відомості про вищеперераховані суми згідно рішень судів відсутні. В той же час, їй для призначення пенсії, відповідач, як податковий агент, мав включити усі види грошового забезпечення, які позивач отримала за судовими рішеннями. Протиправні дії відповідача нанесли позивачу моральну шкоду у розмірі 3000 грн, оскільки сума, яка не проведена як середній заробіток, в результаті порушеного трудового права складає 238155 грн. 38 коп. Тому позивач просить суд зобов`язати відповідача внести до картки № НОМЕР_1 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» інформацію як заробіток (виплати, дохід), для обчислення пенсії за відповідні періоди наступні суми: 9 746,93 грн - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 грудня 2015 року по 11 березня 2016 року; 44167,38 грн - середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 04 липня 2016 року по 01 серпня 2017 року; 155986,95 грн - середній заробіток за час невиконання рішення суду; 28254,12 грн; стягнути з Інституту на користь ОСОБА_1 3000,00 грн моральної шкоди.

2.Інформація про рух цивільної справи.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 21 січня 2022 року (а.с.12-13) пред`явлений позов був залишений без руху.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 7 лютого 2022 року (а.21-22) позивача було звільнено від сплати судового збору, відкрито провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2022 року було залучено Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (а.с.47).

3.Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

У судовому засіданні позивач підтримує позов, наполягає на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що Інститут повністю виконав зобов`язання щодо сплати сум, присуджених згідно рішень судів, які набрали законної сили, зі сплатою обов`язкових податків та зборів до державного бюджету. Середні заробітки за час вимушеного прогулу, за час затримки розрахунку при звільненні, за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не є заробітною платою, не витікають з трудового договору. Позивачем не надано доказів понесення моральної шкоди. Інститут не зможе виконати вимогу щодо внесення відомостей до картки «Індивідуальні відомості про застраховану особу», оскільки не є держателем та розпорядником цієї картки. Позов носить штучний характер, а тому представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ГУ ПФУ у Київській області про дату судового засідання повідомлена належним чином, заяв та клопотань не направляла.

4.Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

На підставі рішень судів з відповідача на користь позивача були стягнуті наступні суми: 9 746,93 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 грудня 2015 року по 11 березня 2016 року (справа №359/107/16-ц); 44167,38 грн - середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 04 липня 2016 року по 01 серпня 2017 року (справа №359/8379/17); 155986,95 грн - середній заробіток за час невиконання рішення суду (справа №359/11387/19); 28254,12 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2016 року по 01 квітня 2016 року та з 04 липня 2016 року по 14 лютого 2017 року (справа №359/1027/21).

Інститутом на виконання клопотання позивача, зазначеного у п.5 позову, та на підтвердження перерахунку вищевказаних сум ОСОБА_1 були надані розрахункові листи.

Так, з розрахункового листа за травень 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано 54866,31 грн середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, з цієї суми утримано 822,99 грн військового збору, 9875,94 грн податку на доходу фізичних осіб, середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги, сплачений (виданий) ОСОБА_1 - 44167,38 грн (а.с.32).

З розрахункового листа за березень 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано 12107,99 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з цієї суми утримано 181,62 грн військового збору, 2179,44 грн податку на доходу фізичних осіб, середній заробіток за час вимушеного прогулу, сплачений (виданий) ОСОБА_1 - 9746,93 грн (а.с.31).

З розрахункового листа за травень 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано 155 986,95 грн середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, з цієї суми утримано 2339,80 грн військового збору, 28077,65 грн податку на доходу фізичних осіб, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, сплачений (виданий) ОСОБА_1 - 125 569,50 грн (а.с.33).

З розрахункового листа за грудень 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано 35098,28 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з цієї суми утримано 526,47 грн військового збору, 6317,69 грн податку на доходу фізичних осіб, середній заробіток за час вимушеного прогулу, сплачений (виданий) ОСОБА_1 - 28254,12 грн (а.с.34).

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

5.Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV): страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону (ч.1 ст.15 Закону № 1058-IV).

Частиною першою статті 14 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, в тому числі, роботодавці - підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки (ч.2 ст.21 Закону № 1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду серед іншого для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За визначенням пунктів 1, 3, 7, 10 частини першої статті 1 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб (пункт 1); застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3); Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом (пункт 7); страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10).

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону № 2464-VI для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Згідно з ч.ч. 3-5 ст.7 Закону № 2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Статтею 14-1 вказаного Закону визначено, що Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону № 2464-VI Державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої статті 16 Закону № 2464-VI).

Частиною першою статті 20 Закону № 2464-VI визначено, що Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.3 ст.20 Закону № 2464-VI на кожну застраховану особу заводиться персональна електронна облікова картка. Персоніфіковані відомості, включені до персональної електронної облікової картки застрахованої особи, зберігаються в Пенсійному фонді протягом усього життя особи, а після її смерті - протягом 75 років на паперових та/або електронних носіях за наявності засобів, що гарантують ідентичність паперового та електронного документів.

Зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення (частина п`ята статті 20 Закону № 2464-VI).

Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (надалі - Положення №10-1), відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Пунктом 4 розділу І «Загальні положення» Положення № 10-1 визначено, що Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 5 розділу І «Загальні положення» Положення № 10-1).

Згідно з пунктом 1 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені частиною третьою статті 20 Закону та частиною третьою статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення № 10-1 до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення № 10-1 визначено, що відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду від 7 квітня 2021 року по справі № 206/1935/19 зазначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 191/81/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19.

Ураховуючи наведені вище положення чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України, обов`язок нарахування та сплати платежів до Пенсійного фонду, фондів страхування на випадок безробіття, із тимчасової втрати працездатності та від нещасних випадків на виробництві, які на даний час входять до консолідованого страхового внеску до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування - єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, покладався на роботодавців. Беручи до уваги те, що судовими рішення стягнуто суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування податків та інших обов`язкових платежів, такі платежі підлягали нарахуванню та сплаті відповідачем при виплаті позивачу середнього заробітку.

Ураховуючи, що на час вирішення спору щодо зобов`язання роботодавця нарахувати і сплатити обов`язкові платежі (страхові внески) на суму стягнутої на виконання судових рішень середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, процедура справляння зазначених платежів регулюється положеннями Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове страхування, адміністрування зазначеного внеску з 11 серпня 2013 передано від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів, а з 08 липня 2014 року - до Державної фіскальної служби, тобто органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями адмініструвати зазначені платежі на даний час, колегія суддів Верховного суду приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача на нарахування страхового стажу є зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити чинний на час вирішення справи єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням ставок платежів, які увійшли до структури зазначеного внеску.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Приписами ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

6.Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Інститутом суду надані докази, що при виконанні судових рішень відповідач утримав військовий збір та податок на доходи фізичних осіб. При цьому сума середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 44167,38 грн була виплачена позивачу у повному обсязі, а Інститут за власні кошти сплатив військовий збір та податок на доходи фізичних осіб на цю суму. Так само Інститут сплатив позивачу і середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9746,93 грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28254,12 грн. Тобто, виплачена працівнику на підставі судових рішень сума середнього заробітку не була зменшена на суму податків і зборів.

Зі змісту виконавчого листа по справі №359/11387/19 (а.с.6) вбачається, що позов ОСОБА_1 було задоволено частково та стягнуто з Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця Національної академії аграрних наук України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 11.03.2016 по 28.03.2016 включно та з 05.07.2016 по 11.11.2020 включно в розмірі 155986 гривень 95 копійок з утриманням обов`язкових податків та зборів в порядку, визначеному Податковим кодексом України. На виконання судового рішення по справі №359/11387/19, Інститутом позивачу було нараховано 155986,95 грн середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, і ця сума була зменшена на суму податків і зборів, а саме з 155986,95 грн було утримано 2339,80 грн військового збору, 28077,65 грн податку на доходу фізичних осіб, і фактично позивачу було видано 125 569,50 грн. Отримання суми у розмірі 125569,50 грн підтверджує позивач у своєму листі до Інституту від 3 листопада 2021 року (а.с.9).

Відповідно до пп. 14.1.48 Податкового кодексу України заробітна плата це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку під час звільнення працівника, здійснюється звільненому працівнику й не пов`язана з відносинами трудового найму, такий дохід обкладається податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18% і військовим збором за ставкою 1,5%, як інші доходи. Підприємство, яке виплачує такий дохід, для такого платника податку являється податковим агентом, а тому повинно утримати ПДФО та військовий збір із суми доходу та перерахувати їх до бюджету.

Таким чином, нарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахування їх із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки виконання рішення суду чи за час затримки виплати вихідної допомоги при виплаті працівнику, є обов`язком роботодавця. В цій справі відповідач виконав цей обов`язок.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, нарахованої (виплаченої) на підставі рішення суду на користь фізичної особи, є базою нарахування єдиного внеску. Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердив, що Інститут не сплачував єдиний внесок на жоден з видів сплаченого позивачу середнього заробітку.

Позивачем заявлена вимога про зобов`язання Інституту внести до картки № «Індивідуальні відомості про застраховану особу» інформацію як заробіток (виплати, дохід), для обчислення пенсії за відповідні періоди наступні суми: 9 746,93 грн - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 грудня 2015 року по 11 березня 2016 року; 44167,38 грн - середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 04 липня 2016 року по 01 серпня 2017 року; 155986,95 грн - середній заробіток за час невиконання рішення суду; 28254,12 грн.

Позивачу судом на підставі ч.5 ст.12 ЦПК України було роз`яснено її право заявити клопотання про витребування інформації від третьої особи Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області щодо встановлення наявності або відсутності інформації про доходи, які повинні бути відображені у картці позивача № НОМЕР_1 «Індивідуальні відомості про застраховану особу». Однак, позивач не вважала за необхідне витребувати таку інформацію.

Суд зазначає, що облікові картки про застрахованих осіб містяться у Реєстрі застрахованих осіб. Відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Інститут є страхувальником, який зобов`язаний подавати звітність до Пенсійного фонду України. Будь-які зміни, уточнення до облікової картки застрахованої особи ОСОБА_1 може бути внесено Пенсійним фондом України виключно на підставі звітності, що подається страхувальником - Інститутом до Пенсійного фонду України. Відповідач не формує, не вносить відомості до облікових карток застрахованих осіб, в тому числі до картки позивача № НОМЕР_1 , а відтак, на Інститут не може бути покладено обов`язку внести до картки позивача інформацію про заробіток (виплати, дохід) за певні періоди.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, про що зазначено в пункті 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

З несплатою відповідачем єдиного внеску у зв`язку з відшкодуванням середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, нарахованої (виплаченої) на підставі рішення суду на користь ОСОБА_1 , порушено право позивача на нарахування їй страхового стажу для призначення пенсії. Зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу ОСОБА_1 відповідає позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити єдиний внесок відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту, у задоволенні вимоги про зобов`язання Інституту внести до картки № «Індивідуальні відомості про застраховану особу» інформацію як заробіток (виплати, дохід), для обчислення пенсії за відповідні періоди певні суми належить відмовити.

Крім того, позивачем була заявлена вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди, яка була завдана їй у результаті порушеного трудового права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, всупереч ст.81 ЦПК України позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завданої їй моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і діянням Інституту, а також розміру шкоди. А тому суд вважає, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з Інститутуна її користь моральної шкоди в розмірі 3000 грн. належить відмовити.

З урахуванням викладеного, у задоволенні всіх позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265 та ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця Національної академії аграрних наук України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити.

Повний текст рішення суду складений 17 червня 2022 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта