Провадження №: 2-о/755/446/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису.

Вивчивши матеріали заяви про видачу обмежувального припису на предмет дотримання заявником вимог цивільного процесуального законодавства щодо форми та змісту поданої до суду заяви про видачу обмежувального припису, суддя приходить до наступних висновків.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України)

Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ч.1 статті 4 ЦПК України)

Відповідно до частини першої ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису регламентовано Главою 13 Цивільного процесуального кодексу України «Розгляд судом справ про видачу і продовження обмежувального припису».

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Виходячи зі змісту поданої до суду заяви, заявник ОСОБА_1 зазначила фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва, при цьому як на встановлений факт місця проживання за вказаною адресою заявник вважає інформативну довідку видану Управлінням соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації датовану 04 листопада 2022 року, де вказано особисті дані заявника, в тому числі місце проживання, як отримувача державної соціальної допомоги, що не може розцінюватись судом як належний та допустимий доказ місця проживання заявника.

Так, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Право на місце проживання передбачене ст. 33 Конституцією України, ст. 13 Загальною декларацією прав людини, ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Відповідно до Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, визнається житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Однак, чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: смт Квішарівка місто Куп`янськ Харківської області, однак до заяви не долучено докази, які мали підтвердити фактичне місце проживання заявника за адресою, вказаною у поданій до суду заяві, як то договір оренди (найму) житлового приміщення та/або інший офіційний документ, що унеможливлює з`ясувати питання підсудності розгляду заяви про видачу обмежувального припису саме Дніпровському районному суду міста Києва та дотримання заявником вимог ст. 350-1 ЦПК України .

У зв`язку з набранням чинності 01 січня 2020 року, Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20 серпня 2019 року №814 (зі змінами від 29 серпня 2019 року №843) змінено порядок засвідчення та видавання копій судових рішень і документів.

Зокрема, копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та печаткою суду із зазначенням дати. У разі якщо судове рішення не набрало законної сили, про це працівником апарату суду зазначається на копії, що видається чи надсилається.

На копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності.

Рішення суду - процесуальний документ, яким розгляд справи закінчується по суті. Рішення суду є найважливішим актом правосуддя, актом реалізації судової влади. Рішенням суду розв`язується матеріально-правовий спір між сторонами, підтверджується наявність або відсутність певних фактів, ним захищаються порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників справи.

Разом з тим, до заяви долучено ксерокопії постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року та 28 вересня 2022 року, які не завірені належним чином, не містить підпису судді, секретаря, гербової печатки суду, відмітки про набрання законної сили.

Крім того, до матеріалів заяви, згідно додатку, долучено весь перелік документів, які є частково нечитабельні та такі, що не підлягають візуальному відтворенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Оскільки заява про видачу обмежувального припису розглядається у порядку окремого провадження, то згідно до ч.3 ст.294 ЦПК України дана справа повинна розглядатись із додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України.

При прийнятті до свого провадження заяви, поданої в порядку окремого провадження, суддя вирішує питання відповідності її вимогам розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України, а також загальним вимогам до заяви, передбаченим ст.175 ЦПК України.

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Недотримання обов`язкових вимог до змісту заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ч.1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 133, 185, 297, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, - залишити без руху.

Надати можливість заявнику виправити недоліки в строк не більше ніж десять днів з дня отримання ним ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог суду щодо усунення вказаних недоліків, Ваша заява буде вважатись неподаною та підлягає поверненню.

С у д д я :