ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/807/1981/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Ільїна Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі адвоката Герцова Сергія Володимировича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

В грудні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заяви зазначали, що 04.10.2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода на ділянці залізничної дороги 184 км на перегоні станція «Запоріжжя-2»- станція «Передатна», під час якої вантажним потягом № 9513 в районі неналежним чином облаштованого наземного пішохідного переходу через ділянку залізничної колії, розташованої навпроти будинку АДРЕСА_1 , стався наїзд на ОСОБА_4 , який внаслідок цього отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками загиблого ОСОБА_4 , а також неповнолітній ОСОБА_3 , 2012 року, який є сином ОСОБА_4 , внаслідок смерті останнього зазнали моральної шкоди через втрату близької людини, а рівно і позбавлення у майбутньому можливості отримати допомогу від загиблого сина та батька.

Посилаючись на вищезазначене просили суд, стягнути з АТ «Укрзалізниця» на відшкодування моральної шкоди на користь кожного з позивачів 500 000 гривень, а також витрати на правову допомогу в сумі 10 000 гривень на користь кожного з позивачів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 681 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність висновків суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі адвоката Герцова С.В. також подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність висновків суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції були встановлені такі обставини.

Згідно акту службового розслідування аварії від 12.10.2021 року 04.10.2021 року о 20.20 годині в районі перегону «Запоріжжя-2-Передатна», 184 км, поїзд № 9513 при електровозі під керуванням локомотивної бригади у складі машиніста електровозу ОСОБА_5 та помічника машиніста електровозу ОСОБА_6 здійснив наїзд на невідомого чоловіка, який сидів на колії та не реагував на звукові сигнали, а заходи екстреного гальмування не запобігли наїзду.

Комісією встановлено, що об`єкти залізничного транспорту в момент аварії знаходились у справному стані, дії локомотивної бригади визнані вірними, травмування невідомого чоловіка сталось через необережність самого потерпілого.

З довідки лікаря-хірурга КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 04.10.2021 року вбачається, що до вказаного медичного закладу був доставлений невідомий чоловік 04.10.2021 року в важкому стані.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть.

Причиною смерті ОСОБА_4 став відкритий перелом основи черепа, про що зазначено у лікарському свідоцтві про смерть.

Постановою слідчого ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 30.11.2021 року кримінальне провадження за ст. 276 ч. 3 КК України закрите у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно із копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками останнього є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що батьками останнього є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходи з таких положень закону.

Відповідно до ст. 1187 ч. 2, 5 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Поняття джерела підвищеної небезпеки на рівні закону закріплено в ст.1187 ЦК, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб.

При визначенні законних підстав для відшкодування та розміру моральної шкоди суд виходив також з положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції не встановлено, що аварія сталась внаслідок умислу потерпілого, водночас, враховуючи обставини, встановлені актом службового розслідування, який позивачами не оспорювався, а саме, що ОСОБА_4 сидів на колії, не реагував на звукові сигнали, суд вважав слушними доводи відповідача щодо грубої необережності з боку потерпілого.

При апеляційному розгляді відповідач посилався на те, що відповідачем не були порушені правила безпеки руху або експлуатації транспорту.

Таке посилання не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, позаяк за ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відтак суд першої інстанції правильно визначив наявність підстав для відшкодування та при визначенні розміру моральної шкоди врахував грубу необережність потерпілого та інші обставини та виходив з засад розумності та справедливості.

Доводи відповідача щодо необхідності визначення у судовому рішенні порядку сплати податків зі стягнутої грошової суми не є підставою для задоволення скарги.

Порядок справляння податків та обов`язкових платежів визначено законом та не потребує тлумачення у судовому рішенні.

Доводи позивачів щодо необхідності збільшення розміру відшкодування базуються на прикладах судової практики, де шкода була завдана за інших обставин з вини відповідача та за відсутності грубої необережності потерпілого.

Наведені в апеляційних скаргах доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтами норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі адвоката Герцова Сергія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков