ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 702/244/22
Провадження № 22-ц/821/1304/22
категорія: 312000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Латюк Петра Яковича на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача у спосіб визнання недійсним (нікчемним) кредитного договору, стягнення незаконно отриманих коштів, у складі: головуючого судді Нейло І. М., повний текст рішення складено 18 серпня 2022 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Акцент-Банк» з даним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що нею на поточні потреби 27.06.2017 був укладений кредитний договір з АТ «Акцент-Банк», у спосіб відкриття рахунку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом в сумі 21000 грн, шляхом підписання Анкети-заяви.

В Анкеті-заяві відсутні будь-які дані про умови надання кредиту, ціну договору, штрафні санкції та вона не була обізнана з умовами та правилами надання банківських послуг, а зазначені в них правила не визнавала і не визнає.

Отримані від АТ «Акцент-Банк» за цим договором від 27.06.2017 кредитні кошти ОСОБА_1 . Банку давно повернула, що підтверджується даними виписки по рахунку.

Вважає, що сторони, укладаючи спірний договір, не домовилися про всі істотні умови, зокрема, в договорі не вказані: процентна ставка, її тип, порядок її обчислення, наслідки прострочення виконання зобов`язання. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті Банку, не визнаються нею, оскільки не містять її підпису, тому вважає, що їх не можна вважати частиною кредитного договору від 27.06.2017.

Вказує, що отримані від АТ «Акцент-Банк» гроші за вказаним кредитним договором, повернула в повному обсязі, тому вважає, що нею була здійсненна переплата під час виконання спірного кредитного договору у сумі 23200 грн.

Просила визнати недійсним (нікчемним) кредитний договір від 27.06.2017 укладений із відповідачем та стягнути грошові кошти у сумі 23200 грн, які були одержані відповідачем на виконання зазначеного кредитного договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Банк у письмовій формі надав ОСОБА_1 у повному обсязі всю необхідну інформацію про умови кредиту та сторони узгодили істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, суму винагороди за надання фінансового інструменту, порядок сплати за встановленим графіком кредиту, тощо, та ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила, що погоджується на отримання кредитних коштів саме на умовах, що були зазначені в Анкеті-заяві, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Суд вважає безпідставним посилання представника позивача на правову позицію ВП ВС, викладену у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, оскільки предметом зазначеного спору є недійсність умов договору споживчого кредиту про встановлення Банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним (нікчемним) укладений 27.06.2017 у виді Анкети-Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку між ОСОБА_1 та АТ «Акцент Банк», та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 23200 грн незаконно одержаних на виконання цих недійсних (нікчемних) умов договору.

Зазначає, що висновок суду, що надана Банком з відзивом заява ОСОБА_1 від 27 червня 2017 року № ANWIF666 є кредитним договором не відповідає дійсності. Зокрема, примірника вказаного договору ОСОБА_1 не отримувала і Банк такого отримання не підтвердив.

Посилання суду на дані підписаного Паспорту споживчого кредиту також не є складовою частиною кредитного договору, а є лише довідкою для споживача про умови кредитування, з якими Банк в силу положень ЗУ «Про споживче кредитування» зобов`язаний його ознайомити.

Вважає, що не є кредитним договором чи його складовою частиною підписана позивачем Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у А-Банку, оскільки у ній відсутні будь-які умови надання їй кредиту, у тому числі й дані про ціну договору, штрафні санкції, комісії, тощо.

Самі умови та правила надання банківських послуг в А-Банку скаржник не підписувала та не визнає.

Вказує, що правова позиція Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, крім іншого, містить висновок про дію у часі ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про захист прав споживачів», що не врахував суд першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

27.06.2017 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (а.с. 8, 42).

Анкета-заява містить лише персональні дані позичальника та його контактну інформацію.

У Анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» містить інформацію й, зокрема про основні умови кредитування з урахуванням потреб споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту від 14.08.2020 (а.с. 44).

Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», строк дії якого зазначено до 01.07.2021, має вигляд таблиці, яка містить три різновиди карток («Універсальна», «Універсальна GOLD» та картка «Зелена») та відповідно відсотки, штрафи, тощо відносно кожної із карток. Паспорт не містить даних щодо обрання конкретної відсоткової ставки ОСОБА_1 (а.с. 44).

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 05.07.2017 по 01.06.2022, остання активно користувалась кредитним лімітом: знімала готівку, розраховувалась за товари та послуги, поповнювала мобільний рахунок, тощо. При цьому виписка містить дані про періодичне повернення кредитних коштів. Станом на 01.06.2022 баланс на кінець періоду у розмірі -19203,86 грн (а.с. 43-55).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 ст. 3 ЦК України визначено, що справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Звертаючись до суду з даним позовом в травні 2022 року, ОСОБА_1 покликалась на те, що Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку від 27.06.2017 не містить будь-яких умов надання їй кредиту, у тому числі й даних про ціну договору, штрафні санкції, комісії, а Умови та правила надання банківських послуг в А-Банку не підписувала та не визнає. Крім того, позивач стверджує, що переплатила Банку 23200 грн, які просила стягнути на свою користь. Вважає, що Банком порушено її права, як споживача.

З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2017 між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у ЗУ «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Судом встановлено, що Анкета-заява про приєднання Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, яка підписана сторонами по справі, не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, тощо.

Анкета-заява № б/н від 27.06.2017 містить тільки анкетні дані ОСОБА_1 та підпис останньої.

При цьому самих Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаних сторонами, матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач, Банк, не надав суду підписаних ОСОБА_1 . Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, де були б узгоджені між ними відповідно процентна ставка та інші платежі.

Отже, матеріали справи не містять і підтверджень, що позивач ознайомилась, розуміла і погодилась із Умовами та правилами надання банківських послуг в А-Банку підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання позивачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до відзиву на позовну заяву розмірах і порядках нарахування.

Тому колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www. a-bank.сom.ua) неодноразово змінювалися самим А-Банком.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, Умови та правила, згідно яких Банк здійснював обрахунок кредиту, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із позивачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Разом з тим, в підтвердження узгодження умов кредитного договору Банком надано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний сторонами.

Зі змісту самого Паспорту споживчого кредиту вбачається, що інформація в ньому зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2021, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У Паспорті також зазначено, що реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишиться дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Стаття 9 ЗУ «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).

Верховний Суд, у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20, дійшов висновку, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отже, Паспорт споживчого кредиту, який є тією інформацією, яка повинна надаватись споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладена у формі відповідно до Додатку 1 до ЗУ «Про споживче кредитування», підписаний сторонами лише 14.08.2020, хоча анкета заява підписана 27.06.2017, тобто до укладення кредитного договору, Паспорт про споживчий кредит позивачу не надавався.

Таким чином, Банк не спростував доводи позивача щодо неузгодження відсотків за спірним кредитним договором.

На ряду з цим Банком надано договір ANW1F666 від 27 червня 2017 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» укладено договір споживчого кредиту, розрахунки по якому здійснювались саме через картковий рахунок, відкритий на підстав Анкети-заяви віл 27.06.2017.

Відповідно до пунктів 1-10 заяви сума та валюта кредиту становить 10910,64 грн; строк кредиту становить 20 місяців, відсоткова ставка (фіксована) становить 0,12% річних; щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 381,87 грн. Також в даній заяві сторони погодили графік платежів, згідно якого сума платежу за розрахунковий період становить 546,11 грн щомісяця.

При укладені даного договору позивачу були надані графік погашення кредиту та Паспорт споживчого кредиту, які були підписані позивачем та містять аналогічні умови (а.с. 39-40).

Згідно поданої заяви кредит надається позичальнику на придбання побутової техніки згідно з зазначеним в заяві переліком а також для оплати двох договорів страхування, що також підтверджується рахунком-фактурою від 27.06.2017 р. (а.с. 38, 41).

Тобто, ОСОБА_1 отримала кредит, розрахунок за яким здійснювався саме через кредитний рахунок, відкритий 27.06.2017 шляхом підписання Анкети-заяви.

Також Банк надав виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 05.07.2017 по 01.06.2022, з якої вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалась кредитним лімітом: знімала готівку, розраховувалась за товари та послуги, поповнювала мобільний рахунок, здійснювала погашення за договором ANW1F666 від 27 червня 2017 року.

Із виписки також вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала погашення за отриманим кредитом.

Крім того, позивачу були нараховані відсотки по кредиту, що не узгоджувались сторонами, які в тому числі погашались ОСОБА_1 .

Проте, звертаючись із даним позовом та вказуючи на переплату за кредитом на суму 23200 грн, ОСОБА_1 не було надано жодного розрахунку в підтвердження даної переплати, а саме з зазначенням періоду за який вона виникла сум з яких складається.

Апеляційний суд також враховує, що виписку по рахунку, про витребування якої було заявлено в позовній заяві, було надано Банком разом із відзивом, копію з додатками якого також було направлено позивачу (а.с. 57-58).

Тобто, сторона позивача, до винесення рішення судом першої інстанції, мала реальну можливість для проведення відповідного розрахунку, в підтвердження заявлених позовних вимог, щодо здійсненої ОСОБА_1 переплати за спірним кредитним договором.

Подаючи апеляційну скаргу, скаржник не надавав доводів не можливості подачі відповідного розрахунку до суду першої інстанції та не надав жодного розрахунку з поданою апеляційною скаргою.

Наведене позбавляє апеляційний суд можливості здійснити перевірку заявленої позивачем суми переплати.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Тобто, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності та розміру переплати коштів за кредитним договором від 27.06.2017, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача переплати в розмірі 23200 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення в частині мотивів відмови в позові, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Оскільки рішення суду змінюється в частині мотивації, судові витрати в суді першої інстанції зміні не підлягають, судові витрати в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за сторонами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Латюк Петра Яковича задовольнити частково.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко