Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" жовтня 2022 р. Справа № 608/953/22

Номер провадження2/608/490/2022

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Квятковської Л. Й.

з участю секретаря Маришевої Г.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, органу опіки і піклування Васильковецької сільської ради про забезпечення повернення малолітньої дитини до України, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, органу опіки і піклування Васильковецької сільської ради про забезпечення повернення малолітньої дитини до України. В позовній заяві позивач вказав, що 12.02.2011 року зареєстрували шлюб, який був розірваний 03.06.2016 на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області. Під час перебування у шлюбі, в сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2014 році ОСОБА_3 залишила сім`ю, коли дитині було три роки, та виїхала за кордон в Італію на вісім місяців, не повідомивши про це ОСОБА_1 . Після повернення в 2015 році вона проживала окремо від дитини, батько виховував і піклувався про дитину один. Після розлучення у 2016 році син продовжив проживати із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Місце проживання дитини було із батьком.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити на підставі обставин викладених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином шляхом оголошення про виклик сторін, розміщеному на офіційному веб-порталі судової влади України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, органу опіки і піклування Васильковецької сільської ради вважає, що позовну заяву слід задовольнити про що виклали в письмових поясненнях.Справу просять слухати в їхній відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 12.02.2011 року зареєстрували шлюб, який був розірваний 03.06.2016 на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області у цивільній справі №596/104/16-ц.

Під час перебування у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується записом в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 16.09.2011.

У 2014 році ОСОБА_3 залишила сім`ю, коли дитині було три роки, і виїхала за кордон в Італію на вісім місяців, не повідомивши про це ОСОБА_1 . Після повернення в 2015 році вона проживала окремо від дитини.

Після розлучення у 2016 році син продовжив проживати із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Місце проживання дитини із батьком згодом було визначено: розпорядженням голови Гусятинської районної державної адміністрації «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 » від 28.12.2017 №673-од; рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27.03.2018 у справі №596/142/18.

Вказаним рішенням суду встановлено, що мати дитини ОСОБА_3 не заперечувала проти проживання дитини із батьком. Також встановлено, що дитина від самого народження проживала разом із ОСОБА_1 , мати дитини зрідка його провідувала чи іноді на кілька годин забирала до себе.

З трьох річного віку дитина відвідувала садок, потім пішла в школу, весь час від дня народження батько піклувався про сина.

Дитина постійно проживала із батьком за вищевказаною адресою. Батько дитини не чинив перешкод матері у спілкуванні з сином, вона періодично бачилась із дитиною.

2 квітня 2022 року, за усною домовленістю про відвідування дитини, мати дитини взяла сина на домовлений час з 10 год. 30 хв. 2 квітня 2022 року до 19 год. 00 хв. 2 квітня 2022 року, проте не повернула дитину.

ОСОБА_1 запідозрив, що матір дитини ОСОБА_3 вивезла сина за межі країни, оскільки вона боялась мобілізації до Збройних сил України (оскільки вона є лікарем і є військовозобов`язаною). На телефонні дзвінки ОСОБА_3 не відповідала, а за місцем її проживання в АДРЕСА_2 , її не було.

Баба та дідо ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ), які проживали разом із нею, повідомили, що вона з дитиною виїхала в Італію, до своєї матері, яка там проживає.

Позивач ОСОБА_1 тоді ж 02 квітня 2022 року по телефону звернувся до Гусятинського відділення поліції ГУНП України в Тернопільській області із заявою про незаконне вивезення дитини без згоди батька за межі України, а потім 04 квітня 2022 року звернувся до поліції з письмовою заявою.

За даними поліції 2 квітня 2022 року матір з дитиною перетнула кордон України. Дозволу про вивезення дитини за кордон батько не надавав ні усного, ні письмового.

Незаконним вивезенням дитини закордон ОСОБА_3 порушила рішення суду про постійне місце проживання дитини і права батька па піклування, а також ст. 153 Сімейного кодексу України, згідно якої мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

3 дитиною немає зв`язку, оскільки телефон сина вона залишила в Україні. Батько не знає, що з дитиною, який його стан здоров`я, чи піклуються про нього, оскільки в дитини синдром емоційно-вольової нестійкості, що підтверджується довідкою сімейного лікаря.

Дитина не відвідувала онлайн уроки в школі. Матір цим самим унеможливлює одержання свідоцтва про закінчення 4 класу, цим самим порушує права дитини на здобуття освіти на території України.

Незаконним утриманням дитини за кордоном, відповідач ОСОБА_3 порушує, як права позивача, так і самої дитини, адже дитина мала тісний зв`язок із своїм місцем проживання в Україні.

Малолітній ОСОБА_4 із першого класу навчався у спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням інформаційних технологій та технологічних дисциплін с. Васильківці, Чортківського району, Тернопільської області.

Окрім батька, з дитиною проживали її бабуся ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , із яким у дитини був встановлений тісний психологічний зв`язок.

За місцем свого постійного проживання у дитини були створені усі належні умови проживання, тут знаходяться його друзі та звичне коло спілкування.

Позивач ОСОБА_1 працює в ФГ «Ковалівське нове» на посаді водія, за час роботи зарекомендував себе як старанний працівник, який вчасно та добросовісно виконує завдання керівництва (підтверджується характеристикою, виданою ФГ «Ковалівське нове»).

У відповідності з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ч. 1-2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частинами 1-3 ст.157 СК України, передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У спірних правовідносинах варто застосовувати й положення Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980, яка була ратифікована Україною згідно Закону №3303-1У від 11.01.2006, та набрала чинності для України 01.09.2006 (далі за текстом - Конвенція). Цілями цієї Конвенції є: a) забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав; та b) забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах.

Відповідно до статті 3 вказаної Конвенції переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та b ) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Стаття 5 Конвенції визначає для її цілей «права піклування» включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини.

Норма ст. 2 Конвенції 1980 року зобов`язує державу Україну вжити усіх належних заходів для забезпечення негайного повернення дитини, для здійснення позивачем ефективно його прав.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 29.08.2011, тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватися лише за погодженням з іншим із батьків. У тих випадках, коли дитина виїжджає з одним із батьків без дозволу іншого з батьків, має бути невідкладно постановлено рішення про її повернення, зокрема, до постійного місця проживання в іноземній державі.

Враховуючи наведене, що в цій справі наявні усі умови, визначені у статтях 3, 4, 35 Конвенції, за яких держава, на території якої утримується дитина, зобов`язана повернути дитину в державу її постійного проживання, зокрема:Україна є державою, в якій дитина постійно проживала і за законодавством якої мають вирішуватися питання щодо правовідносин між батьками і дитиною, піклування про дитину, у тому числі визначення місця проживання дитини;дії щодо переміщення та утримування дитини за кордоном порушують права піклування позивача ОСОБА_1 , адже батьківські повноваження належать обом батькам, а позивач не давав згоди на зміну місця проживання дитини, тобто його права та інтереси порушені внаслідок переміщення та подальшого знаходження дитини в Італії;позивач здійснював права на опіку до переміщення дитини та здійснював би такі права, якби не переміщення або утримання;дії, що порушують права позивача, відбулися після набуття чинності Конвенцією 1980 року у відносинах між двома державами, тобто до моменту переміщення дитини на територію Італії без згоди позивача);дитина, про яку йде мова, не досягла 16-річного віку ( ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Велика Палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 26.11.2013 року заява № 27853/09 у справі X проти Латвії (далі - Рішення) розглядала питання, пов`язані з поверненням дитини відповідно до положень Гаазької конвенції, та встановила, що заявник зазнала непропорційного втручання в її право на повагу до свого сімейного життя, оскільки процес прийняття рішень в рамках національного законодавства не дотримався процесуальних вимог, притаманних статті 8 Конвенції, а Ризький окружний суд не здійснив ефективного розгляду тверджень заявниці за статтею 13 (Ь) Гаазької конвенції. У пунктах 93-108 Рішення наведено ряд висновків, які доводять необхідність додержання прав дитини, з`ясування судом всіх обставин, а також наслідків переміщення дитини.

Враховується, що найкращі інтереси дитини не співпадають з інтересами батька або матері, за винятком і настільки, наскільки вони неминуче мають спільні різноманітні критерії оцінки, пов`язані з індивідуальною особистістю дитини, загальною та конкретною ситуацією. Місце постійного проживання дитини є визначальним при відновленні статус-кво, оскільки незаконне переміщення чи утримання дитини порушує її права та інтереси і право батька чи матері на піклування про дитину, без згоди якого/якої відбулась зміна місця проживання дитини.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі .

Керуючись ст. ст. 153, 162 Сімейного кодексу України, ст. ст. 5, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним утримування ОСОБА_3 на території Італійської Республіки малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вивезеного з України.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у його матері ОСОБА_3 та зобов`язати ОСОБА_3 повернути малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до його постійного місця проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

У разі невиконання ОСОБА_3 рішення про повернення дитини в державу постійного проживання в добровільному порядку - зобов`язати ОСОБА_3 передати малолітню дитину ОСОБА_4 , батьку дитини ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , зареєстрованої по АДРЕСА_3 , на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Рішення набрало законної сили "___" ________________ 2022р.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи №608/953/22.

Суддя: Л. Й. Квятковська