Справа № 569/4639/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Литвиненко В.М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Рівненської міської ради, служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання усиновлення недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду звернувся ОСОБА_3 із позовною заявою до ОСОБА_2 , Рівненської міської ради, служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання усиновлення недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач по справі ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його рідним батьком є ОСОБА_4 . Вироком Рівненського міського суду від 11.08.1981 року ОСОБА_4 було засуджено за ст.94 КК України до 10 років позбавлення волі. Пізніше, матір позивача - ОСОБА_2 , уклала шлюб з ОСОБА_5 . З метою уникнення усіх можливих негараздів пов`язаних з тим, що його батько, прізвище та по-батькові якого носив позивач, знаходиться у в`язниці та є осудженим, мати позивача мала сильні душевні хвилювання та побоювання за подальшу долю позивача. А для уникнення всіх негативних явищ пов`язаних з даним питанням змусила позивача погодитись на усиновлення. Так само, мати позивача змусила свого чоловіка - ОСОБА_5 усиновити ОСОБА_3 лише для того щоб змінити його прізвище та по-батькові та позбавити можливих складностей у житті. Жодної мети на реальне настання наслідків такого усиновлення не існувало. Мети породити відносини, встановлені для батьків і дітей взагалі не існувало та після мого усиновлення не було створено.

Після усиновлення позивача, відносини з усиновителем - ОСОБА_5 не склались. Відразу після усиновлення позивача з усиновителем постійно відбувались суперечки, які переростали у конфлікти, через які позивач регулярно втікав з дому та проживав у своїх друзів або знайомих. Через погані відносини та непорозуміння з позивача з усиновителем, вони майже не спілкувались, оскільки рідко бачились через взаємне небажання та неприязнь. Таким чином, відносини «батько-син» між позивачем та усиновленим не склалися. Крім іншого, сам Усиновитель не мав наміру усиновлювати позивача, а діяв лише для того, щоб виконати бажання матері, так само і позивач не хотів бути ним усиновленим, однак не заперечував через прохання своєї мами.

До усиновлення так і після усиновлення, у позивача з ОСОБА_5 не було відносин, встановлених для батьків та дітей. ОСОБА_5 фінансово не утримував позивача, не прививав йому норм моралі та культури, не виховував. ОСОБА_5 не вважав позивача своїм сином, так само як і позивач не вважав його своїм батьком. Позивач вважає, що його усиновлення було та є фіктивним, оскільки воно було здійснено без подальшого наміру породити відносини, встановлені для батьків і дітей, як з боку усиновителя так і з боку позивача. До усиновлення так і після, позивач не переставав спілкуватись та підтримувати спілкування за допомогою всіх можливих способів з своїм біологічним батьком - ОСОБА_4 , який нещодавно помер. Разом з батьком - ОСОБА_7 позивач планував звернутись до суду і разом довести обставини фіктивності його усиновлення, однак, нажаль батько раптово помер, що є надзвичайною трагедією для позивача. Позивач хоче носити прізвище та по-батькові свого рідного батька. Враховуючи відсутність виховання та утримання позивача з боку усиновителя, відсутність між ними сімейних відносин, позивач вважає що усиновлення було фіктивним, без наміру породити відносини, встановлені для батьків і дітей. У зв`язку з вищевикладеним, вимушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кузнецов В.В. обґрунтування позовних вимог підтримав та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала та не заперечувала, щодо їх задоволення. Додатково зазначила, що оскільки біологічний батько позивача, знаходився у в`язниці та був осудженим, вона переживала за подальшу долю свого сина, саме тому вона просила ОСОБА_5 усиновити її сина.

Представник Рівненської міської ради та представник служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненського міськрайонного відділу ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.

Заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі рішення Рівненського міського суду від 22.01.1998 року у справі №2-462 за заявою ОСОБА_5 про усиновлення, дозволено ОСОБА_5 усиновити ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 про що в Рівненському міськвідділі РАГС є запис №3305 від 03 грудня 1980 року; змінити прізвище дитини на « ОСОБА_3 » та по - батькові на « ОСОБА_3 ». Зобов`язати Рівненський міський відділ РАГС внести в актовий запис про народження №3305 від 03.12.19980 року на ім`я ОСОБА_8 зміни, вказавши батьком дитини ОСОБА_5 , громадянина України.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін у зв`язку з усиновленням (удочерінням) №0 від 15.09.2020 року, 24.02.1998 року внесено зміни до актового запису у зв`язку з усиновленням а саме : прізвище ім`я та по батькові до зміни ОСОБА_8 , прізвище ім`я та по батькові після зміни ОСОБА_3 , відомості про батька до зміни ОСОБА_4 , відомості про батька після зміни ОСОБА_5 , відомості про матір до зміни ОСОБА_11 , відомості про матір після зміни ОСОБА_11 .

Згідно свідоцтва про народження виданого повторно Відділом актів громадянського стану м. Рівне 24.02.1998 року, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне, батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як убачається з матеріалів справи усиновлення ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулося у 1998 році, права і обов`язки сторін, що існували до 1 січня 2004 року, регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю України, а з 1 січня 2004 року - СК України.

Відповідно до статті 102 Кодексу про шлюб та сім`ю України усиновлення дітей провадиться за заявою особи, яка бажає усиновити дитину, у судовому порядку. Присутність усиновителів при прийнятті рішення про усиновлення є обов`язковою.

Згідно зі статтею 113 Кодексу про шлюб та сім`ю України усиновлення настає з часу набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Визнання усиновлення недійсним та скасування усиновлення допускається лише у судовому порядку (стаття 119 Кодексу про шлюб та сім`ю України).

Відповідно до статей 120, 121 Кодексу про шлюб та сім`ю України усиновлення могло бути визнано недійсним, якщо воно було проведено на підставі підроблених документів, або без наміру породити відносини, встановлені для батьків та дітей (фіктивне усиновлення), або особою, яка не могла бути усиновителем, лише за заявою особи, права якої були порушені усиновленням, а також за заявою органів опіки і піклування та прокурора.

Правові підстави для скасування усиновлення визначалися статтею 123 Кодексу про шлюб та сім`ю України Кодексу, згідно з якою усиновлення скасовується, якщо воно суперечить інтересам дитини. Усиновлення може бути скасоване, якщо воно було проведено без згоди батьків усиновленого, самого усиновленого, другого з подружжя усиновителя, коли згода їх на усиновлення необхідна за законом (частина перша статті 104, статті 105 і 107 цього Кодексу), при умові, що скасування усиновлення не суперечить інтересам дитини. При скасуванні усиновлення має бути враховано бажання усиновленого, якщо він досяг десятирічного віку.

Статтею 124 Кодексу про шлюб та сім`ю України передбачено, що скасування усиновлення не допускається, якщо до моменту пред`явлення вимоги про його скасування усиновлений досяг повноліття. Скасування усиновлення після досягнення усиновленим повноліття допускається, якщо діяння усиновленого (усиновителя) загрожують життю або здоров`ю усиновителя (усиновленого), другому з подружжя або їх дітям.

Після набрання чинності СК України порядок визнання усиновлення недійсним або його скасування визначені статтями 236 і 238 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 236 СК України усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо: воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною; усиновлювач не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення); воно було проведене на підставі підроблених документів; у разі відсутності згоди на усиновлення осіб, зазначених у статтях 220-222 цього Кодексу.

За рішенням суду усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї. Усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися (стаття 238 СК України).

Статтею 240 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що з вимогою про визнання усиновлення недійсним чи його скасування можуть звернутися уповноважені на це законодавством органи, а також батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник та усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Отже, будучи усиновленою дитиною у віці 17 років та не заперечуючи проти усиновлення, що вбачається з рішення Рівненського міського суду від 22 січня 1998 року позивач до моменту подачі позову 18.04.2022 року не звертався до суду про визнання усиновлення недійсним, батьки та усиновлювач також не зверталися до суду про визнання усиновлення недійсним чи його скасування.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що усиновлення в 1998 році відбулося лише з метою уникнути негативних наслідків для її сина через засудження біологічного батька.

Свідок ОСОБА_12 , пояснила, що між усиновленою дитиною та усиновлювачем не було стосунків, як батька і сина.

Однак суд відхиляє такі доводи, з підстав не підтвердження жодними допустимими доказами, які узгоджуються з вимогами закону.

Слід також зазначити, що до подання позову біологічний батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 64 роки, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 виданого 30.06.2020 року актовий запис №1145., а також матеріали справи взагалі не містять відомостей про цивільну правоздатність усиновителя ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином позивачем не наведено наявності законних підстав для визнання усиновлення недійсним, тому суд приходить до висновку відмовити в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Рівненської міської ради, служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західної міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання усиновлення недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: Рівненська міська рада, адреса: м. Рівне, вул. Соборна, 12 а, код. ,

Відповідач: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, адреса: м. Рівне, вул.. Поштова, буд.2, код. ,

Третя особа: Рівненський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства.

Повний текст рішення суду виготовлено 04.10.2022 року.

Суддя: С.П. Харечко