Справа № 493/1111/22
Номер провадження 2/493/413/22
У Х В А Л А

28 жовтня 2022 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

ГОЛОВУЮЧОГО СУДДІ ТІТОВОЇ Т.П.

ЗА УЧАСТЮ СЕКРЕТАРЯ СИРОТА О.В.

ПОЗИВАЧА ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Балті цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою судді від 29.09.2022р. провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Під час підготовчого провадження у справі 19.10.2022р. відповідач ОСОБА_3 подала до суду заяву про затвердження мирової угоди.

В обґрунтування своєї заяви відповідач зазначила, що сторони по справі №493/1111/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики дійшли спільної згоди та уклали мирову угоду, у зв`язку з чим вона просить суд, на підставі ст.175 ЦПК України, затвердити мирову угоду, яку додала до заяви в трьох екземплярах.

Позивач в судовому засіданні просив суд затвердити укладену між ним та відповідачем мирову угоду на умовах зазначених в ній.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про проведення розгляду справи 28.10.2022р. без її участі, в якій просить суд затвердити мирову угоду, зазначивши, що вона повністю відповідає її волі.

Суд, ознайомившись зі змістом позовної заяви та мирової угоди між сторонами по справі, заслухавши думку позивача, встановив наступні фактичні обставини справи.

01 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформленого у виді розписки, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 одержала у борг від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 250000,00 грн. для особистих потреб, які зобов`язалася повернути до 31.12.2021р.

У зазначений термін відповідач своє зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 250000,00 грн. в рахунок повернення боргу за договором позики.

12 жовтня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладена мирова угода, одними із умов якої є: п.2 «Сторони погодилися, що Відповідач передає в рахунок погашення боргу у власність Позивача земельні ділянки за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Балтської територіальної громади (колишньої Обжильської сільської ради Балтського району) Подільського району Одеської області, кадастровий номер земельних ділянок: :01:001:0100; :01:001:0101.»; п.3 «Сторони погодилися, що Відповідач визнає право власності за Позивачем на земельні ділянки за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Балтської територіальної громади (колишньої Обжильської сільської ради Балтського району) Подільського району Одеської області, кадастровий номер земельних ділянок: :01:001:0100; :01:001:0101 (державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯА №157790, виданий Балтською РДА від 20 грудня 2004р.).».

Частина 7 ст.49 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Предметом позову є стягнення грошових коштів за договором позики.

Згідно абз.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (абз.1 ч.1 ст.1049 ЦК України).

Судом встановлено, що основними умовами мирової угоди є передача позивачу у власність земельних ділянок, які належать відповідачу, в рахунок погашення грошової позики відповідача перед позивачем, що суперечить ч.1 ст.207 ЦПК України, оскільки предметом позову є грошові кошти, а не право власності на земельні ділянки.

З огляду на умови мирової угоди, укладеної між сторонами 12.10.2022р., можна зробити висновок, що сторони, всупереч установленому законом порядку, фактично просять узаконити перехід права власності на нерухоме майно від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

Пунктом 1 ч.5 ст.207 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Отож, у відповідності до діючих норм ЦПК України, укладення мирової угоди неможливе коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Крім того, умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.

Оскільки предметом позову є грошові кошти, а не передача у власність земельних ділянок, то сторони не мають законних підстав зазначати в мировій угоді будь-які умови крім тих, що стосуються безпосередньо повернення грошових коштів за договором позики, але при цьому сторони не позбавлені права вирішити питання щодо передачі у власність земельних ділянок в рахунок повернення грошових коштів за договором позики згідно з діючим законодавством, оформивши відповідні правовідносини в передбаченому нотаріальному порядку.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди між нею та позивачем ОСОБА_2 , оскільки укладена сторонами мирова угода від 12.10.2022р. не відповідає вимогам ст.207 ЦПК України та суперечить діючому законодавству, а тому у затвердженні мирової угоди слід відмовити та продовжити розгляд цивільної справи №493/1111/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики на стадії підготовчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207, 259, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У затвердженні мирової угоди, укладеної 12.10.2022р. між ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , відмовити.

Продовжити підготовче провадження у цивільній справі №493/1111/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

СУДДЯ