Справа №345/2006/22
Провадження № 2/345/744/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2022 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Якиміва Р.В.

секретаря судового засідання Гладенької Л.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,-

встановив:

позивака звернулася до суду з позовом про визнання недійним правочину від 02.09.2021 року, вчиненого у вигляді заяви до нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесюка П.В. щодо зняття іпотечного обтяження з квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої за індексом 147/02-32. Позов мотивує тим, що у 2018 році вона на відкритих торгах викупила право вимоги до Відповідача від ПАТ «ФІДОБАНК» на загальну суму 558361,23 грн. Разом з правом вимоги придбала право на задоволення своїх вимог за рахунок належного Відповідачу заставного майна однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . З відповідачем по справі вона перебуває в родинних відносинах, він її вітчим, і користуючись цим, тривалий час вмовляв її відстрочити йому виконання придбаного грошового зобов`язання та не звертати стягнення на заставну квартиру, що належала йому а праві власності. У серпні 2021 року Відповідач попросив її зняти обтяження із заставної квартири, пояснивши тим, що має гарантованого покупця на цю квартиру та одразу після її продажу поверне мені гроші. Він також надав їй розписку про таке. Однак, коли Позивачка у вересні 2021 року подала заяву про зняття обтяжень з квартири нібито внаслідок виконання Відповідачем своїх зобов`язань перед нею, останній квартиру не продав. Пояснив, що має інші невиконані зобов`язання перед іншими кредиторами та на цю квартиру уже накладені арешти в порядку виконання судових рішень. Позивачка вважає, що вчинила правочин у вигляді нотаріальної заяви про зняття обтяжень під впливом обману з боку Відповідача та просить суд визнати такий правочин недійсним в порядку ст. 230 ЦК України.

Позивачка в судове засідання з`явилася, однакм подала суду заяву у якій вказала,що підтримує заявлені позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, в судове засідання не з`явився та подав письмову заяву про визнання ним позову та розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

25.05.2018 року Позивачка стала переможцем на відкритих торгах (аукціоні) з продажу права вимоги ПАТ «ФІДОБАНК».

19.06.2018 року між позивачкою через повіреного та уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від імені ПАТ «ФІДОБАНК» укладено нотаріальний договір купівлі-продажу права вимоги Продавця до боржника ОСОБА_2 (Відповідача) на загальну суму 558361,23 грн. Разом з правом вимоги Позивачка отримала право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Дані обставини підтверджуються поданими до суду копіями витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, Договору купівлі-продажу права вимоги з додатками; Договору іпотеки з додатками.

Факт зняття обтяження підтверджується копією нотаріальної заяви Позивачки від 02.09.2021 року про припинення договору іпотеки.

Відповідно до ст. 202 ЦК України Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч. 1 статті 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

наявність підстав для оспорення правочину;

встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об&apos;єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до правової позиції, сформульованої у Постанові КЦС ВС від 07.06.2018 р. у справі N 537/4201/16, «обов`язок доказування у справах про визнання довіреності недійсною на підставі статті 230 ЦК України, покладається на позивача як сторону, яка діяла під впливом обману. Позивач повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним».

Особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі N 910/18600/19. Факт обману має бути доведений суду.

В даній справі факт обману доводиться розпискою, яку Відповідач подав Позивачці, спонукаючи останню вчинити правочин, що оспорюється на даний час та показами Відповідача. Зокрема, Відповідач у розписці підтвердив своє зобов`язання по сплаті боргу перед Позивачкою та вказав, що не має інших невиконаних зобов`язань перед іншими кредиторами. Хоча, як підтверджується матеріалами справи, Відповідач отримував повідомлення про наявність відкритих проти нього виконавчих проваджень по стягненню боргу та виття проти нього таких заходів примусового виконання, як арешт майна тощо. Тому, Відповідач достеменно розумів, що не зможе безперешкодно відчужити квартиру після зняття з неї обтяжень та не зможе виконати зобов`язання перед Позивачкою. Знаючи про такі обставини, Відповідач умисно не повідомив Позивачку про їх існування, натомість, переконав її у своїй спроможності сплатити борг перед нею з допомогою продажу квартири. Дані обставини Відповідач визнав у судовому засіданні. Вказані обставини є істотними для вчинення оспорюваного правочину, оскільки, якби Позивачка належним чином була обізнана з їх існуванням на момент вчинення такого правочину, вона б його не вчиняла, оскільки, він повністю суперечить її інтересам та порушує її цивільне право на володіння майном.

Оскільки, позивачкою належним чином з допомогою достатніх, належних та допустимих доказів доведено суду, що правочин - заява до нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесюка П.В. щодо зняття іпотечного обтяження з квартири АДРЕСА_1 , зареєстрована за індексом 147/02-32 вчинена під впливом обману з боку Відповідача, такий позов є підставним та підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273ЦПК України, суд -

ухвалив:

задоволити позов.

Визнати недійсним правочин від 02.09.2021 року, вчинений у вигляді заяви ОСОБА_1 до нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесюка П.В. щодо зняття іпотечного обтяження з квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованої за індексом 147/02-32.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя