Номер провадження: 22-ц/813/4214/22
Справа № 492/179/21
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 492/179/21

Провадження номер: 22-ц/813/4214/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач Арцизька міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Арцизької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою адвоката Папуши Анастасії Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Арцизького районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Гусєвої Н.Д. 20 липня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року адвокат Манова І.М., діюча від імені ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визначити ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислення якого визначити з дня набрання рішенням суду законної сили.

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка мешкала у с. Надеждівка Арцизького району Одеської області. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею - 3,09 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області, і належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 299107 від 10 січня 2006 року.

ОСОБА_2 на випадок своєї смерті залишила заповіт від 05.06.2009 року на ім`я позивача - ОСОБА_1 , про який останньому стало відомо тільки наприкінці лютого 2018 року. Оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі ОСОБА_1 не має можливості у зв`язку із пропуском встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_1 не було відомо про наявність заповіту, смерть ОСОБА_2 та відкриття спадщини, тому він не міг вчасно подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою (а. с. 2 - 4).

2.2 Позиція сторін в суді першої інстанції

У відзиві та додаткових письмових поясненнях представники відповідача позовні вимоги не визнають, просять відмовити в задоволенні позову. Посилаються на те, що наведенні представником позивача міркування та надані ним письмові документи жодним чином не можуть свідчити про необізнаність позивача щодо факту смерті спадкодавця та про відсутність в нього інформації щодо наявності заповіту ОСОБА_2 , а лише підтверджують те, що у лютому 2018 року позивач звертався із заявою до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області. Неможливо встановити факт, коли позивач звертався до Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області. На момент смерті спадкодавець та позивач були зареєстровані в одному населеному пункті, їх адреси знаходяться на невеликій відстані одна від одної. У заповіті, окрім розпорядчої дії щодо залишення індивідуально визначеного майна - земельної ділянки, площею - 3,09 га., у спадок ОСОБА_1 , інші розпорядження заповідача відсутні. Тому, можна дійти висновку, що заповідач з ОСОБА_1 особисто був знайомий та мав з ним налагоджену комунікацію, що дало можливість заповідачу визначити конкретне майно щодо якого він прийняв розпорядче рішення. Таким чином, спадкоємець за відсутності будь-яких перешкод своєчасно спадщину не прийняв, із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини звернувся до суду більше ніж через шість років після його закінчення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала клопотання, в якому просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги позивача не визнала.

У відповіді на відзив на позов представник позивача зазначає, що твердження представника відповідача є припущеннями, а відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивач був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, тому є підстави для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (висновок, висловлений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року № 565/1145/17).

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, відсутність позивача та підтримку позовних вимог.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 20 липня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щонезнання про смерть спадкодавця не може бути підставою для визнання поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, а також про наявність заповіту, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Суд прийшов до висновку, що позов є недоведеним, так як наведені у позові причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню (а. с. 93 - 95).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Папуша Анастасія Олегівна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить рішення Арцизького районного суду Одеської області від 20 липня 2021 рокускасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд не надав оцінки всім обставинам справи в їх сукупності; 2) не відповідають дійсним обставинам справи висновки суду щодо співпадання місця постійного проживання позивача і спадкодавця, розміщення земельної ділянки. Позивач з 2010 року проживає та працює у м. Києві; 3) хибним є висновки суду про те, що незнання про наявність заповіту не може бути поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини. Протягом чотирьох років з моменту відкриття спадщини позивача жодним чином не було повідомлено ні нотаріусом, ні іншими посадовими особами про виникнення у нього права спадкування; 4) суд не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06.09.2017 року по справі № 315/765/14-ц, від 11.11.2020 року по справі № 750/262/20 (а. с. 100 - 106).

2.6 Позиція відповідача в апеляційному суді

Арцизька міська рада правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 01.09.2021 року визначено склад колегії суддів для розгляду справи: - головуючий суддя Заїкін А.П.; - судді Князюк О.В., Погорєлова С.О. (а. с. 126).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Папуши Анастасії Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 20 липня 2021 року(а. с. 128 128 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.09.2021 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи та призначено вказану справу до розгляду (а. с. 129).

01 лютого 2022 року до апеляційного суду надійшли додаткові письмові пояснення адвоката Папуши Анастасії Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 , щодо судової практики Верхового Суду по аналогічним справам (а. с. 136 138).

Справа призначалася до розгляду неодноразово.

У судовому засіданні, призначеному на 03.02.2022 року, адвокат Папуша Анастасія Олегівна, діюча від імені ОСОБА_1 ,підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. Інші учасники справи у дане судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

У судове засідання, призначене на 27.10.2022 року, учасники справи не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв, клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення правової позиції сторін у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

4. Мотивувальна частина

4.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Папуши Анастасії Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 ,підлягає задоволенню.

4.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2014року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області (а. с. 7).

За життя ОСОБА_2 належало майно, зокрема - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 3,09 га., яка розташована на території Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 299107, виданого на підставі розпорядження Арцизької районної державної адміністрації Одеської області № 410 від 05 вересня 2005 року (а. с. 6).

05 червня 2009 року секретар Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області - Махова Т.В. нотаріально посвідчила заповіт ОСОБА_2 , зареєстровано в реєстрі за № 24 (а. с. 12), яким остання заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 3,09 га., розташовану на території Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області, і належну їй на підставі Державного акту на право власності на ділянку серії ЯБ № 299107 від 10 січня 2006 року, ОСОБА_1 (а. с. 5), що підтверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 22027419 (а. с. 13).

Згідно виданої Надеждівською сільською радою Арцизького району Одеської області довідки № 436 від 20 листопада 2020 року, вбачається, що у лютому 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про наявність вищевказаного заповіту ОСОБА_2 на його ім`я (а. с. 8).

Згідно заяви ОСОБА_1 № 204 від 22 лютого 2018 року, останній звернувся до державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а. с. 10).

З копії спадкової справи № 79/2018 Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , за заявою ОСОБА_1 заведена спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а. с. 54 - 65).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 393/02-14 від 22 лютого 2020 року Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської, ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, оскільки пропущений строк подачі заяви на прийняття спадщини (а. с. 9).

ОСОБА_1 є засновником Приватного акціонерного товариства «Столичний завод шампанських вин» з часткою у 99,0526% (а. с. 119).

07.02.2014 року ОСОБА_1 уклав Договір оренди квартири за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 114 117), який був пролонгований згідно Додатково угоди від 07.02.2015 року (а. с. 118).

Між сторонами по справі виникли спадкові правовідносини щодо визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

4.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

4.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог посилався на те, що про заповіт, яка померла ОСОБА_2 залишила на його користь, він дізнався лише наприкінці лютого 2018 року при зверненні до Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області. Причиною пропуску строку для прийняття ним спадщини стала його необізнаність про наявність заповіту та смерть ОСОБА_2 , яка не є його родичкою.

При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, з яким погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5).

Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_2 вбачається, що спадкова справа відкрита нотаріусом саме за заявою ОСОБА_1 .. Тому, його ніхто з нотаріусів, посадових осіб органів місцевого самоврядування не повідомляв про смерть спадкодавця та наявність заповіту.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Враховуючи обставини справи щодо наявності заповіту на користь позивача як спадкоємця за заповітом частини майна померлої ОСОБА_2 , необізнаність позивача про наявність заповіту, а також наведені позивачем обставини щодо його не проживання за місцем відкриття спадщини, які є об`єктивними та істотними труднощами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Зазначений висновок суду першої інстанції не відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від яких не відступив Верховний Суд у постановах від 21 вересня 2020 року по справі № 130/2517/18, від 22 лютого 2022 року по справі № 644/7785/19.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів також враховує практику Верховного Суду, згідно якоїокрім основних принципів цивільного судочинства справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства - «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що наведені позивачем обставини щодо необізнаності про наявність заповіту та смерть спадкодавця не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, заповідач був особисто знайомий з позивачем та мав з ним налагоджену комунікацію, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є доведеними.

4.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Папуши Анастасії Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 ,є доведеними, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

4.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Папуши Анастасії Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 20 липня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Арцизької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Арцизьким РВ ГУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у два місяці з дня набрання законної сили постанови апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 07 листопада 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе