КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8028/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022року місто Київ

справа №755/10104/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Семенюк Т.А., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Катющенко В.П., повний текст складено 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» на його користь:

середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 29 березня 2017 року по 06 червня 2021 року включноу розмірі 1 668 217,10 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що він працював у ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» з 16 травня 2011 року по 28 березня 2017 року та остання займана ним посада була - радник президента з питань розвитку та технологій.

Вказував, що наказом №72-ОС від 28 березня 2017 року його звільнено за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України та визначено бухгалтерії здійснити остаточний розрахунок у строк відповідно до ст.116 КЗпП України, що мало відбутися у день звільнення - 28 березня 2017 року, оскільки у цей день він працював.

Зазначав, що відповідачем порушено вказаний обов`язок, що підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року у справі №755/4791/20, яка набрала законної сили та була залишена без змін постановою Верховного Суду від 01 червня 2021 року, якою його позов було задоволено та стягнуто з відповідача на його користь 884265,98 грн. невиплаченої суми заробітної плати.

Посилався на те, що лише 07 червня 2021 рокувідповідач провів повний (остаточний) розрахунок по заробітній платі.

Враховуючи приписи ч.1 ст.117 КЗпП України, вважає, що відповідач повинен виплатити йомусередній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався те, що підставою для відмови у позові став висновок суду першої інстанції про відсутність вини ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» у невиплаті належних при звільненні йомусум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України,оскільки саме протиправні дії та бездіяльність самого ОСОБА_1 , який перебував на посаді генерального директора товариства та як його керівник здійснював повноцінне управління майном (коштами) товариства, призвели до формування заборгованості по виплаті йому заробітної плати. Даний висновок суду є помилковим, а також недоведеним відповідними доказами.

Вказував, що протиправні, як вважає суд першої інстанції, дії та бездіяльність самого позивача на посаді генерального директора товариства, що призвели до формування заборгованості по виплаті заробітної плати, не виключають вину ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» у невиплаті йому належних при звільненні сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Зазначав, що утворення заборгованості у 2014 році (коли він обіймав посаду генерального директора), не доводить відсутності вини ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» у порушенні ст.116 КЗпП України, що відбулося 28 березня 2017 року (коли він вже не обіймав посаду генерального директора), оскільки на підприємство покладено обов`язок провести повний розрахунок з працівником у день звільнення, для чого воно повинно вжити всі необхідні для цього заходи, в тому числі перевірити повноту та правильність проведених з працівником розрахунків за час його роботи та у разі наявності заборгованості, виплатити її.

Посилався на те, що він, як генеральний директор ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка», що мав право першого підпису, підписував первинні документи на виплату заробітної, які складалися та подавалися йому на підпис іншими працівниками товариства, до чиїх безпосередніх посадових обов`язків це входило та як підтверджується доданими до відзиву на позов зарплатними відомостями та платіжними дорученнями за його підписами та головного бухгалтера), всі нараховані суми заробітної плати були товариством виплачені.

Вказував, що вина ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» у невиплаті йому належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є повністю доведеною, а отже підстави для звільнення відповідача від відповідальності за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 цього Кодексу відсутні.

08 липня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на відсутність підстав для скасування рішення суду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення, осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та копії трудової книжки позивача, останнього наказом №40-ОС від 16 травня 2011 року було прийнято на роботу до ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» на посаду директора з виробництва.

Відповідно до протоколу №9/2011 чергового засідання Наглядової ради ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка», зокрема п.1.3. вирішено призначити директора з виробництва ОСОБА_1 на посаду Генерального директора з 15 вересня 2011 року і затвердити умови трудового контракту з ним, що також підтверджується наказом №72-ОС від 14вересня 2011 року.

Наказом №86/1-ОС від 22 липня 2016 року та протоколу засідання Наглядової ради №7/2016 від 21 липня 2016 року ОСОБА_1 з 22 липня 2016 року переведено на посаду Радника Президента з питань розвитку та технологій ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка».

Згідно наказу №72-ОС від 28 березня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з посади Радника Президента з питань розвитку та технологій ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

У зв`язку з тим, що на день звільнення ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» з ОСОБА_1 не проведело всіх розрахунків по заробітній платі, останній у березні 2020 року звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» про стягнення заборгованості по заробітній платі (справа №755/4791/20).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року по справі №755/4791/20 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Стягнуто з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» на користь ОСОБА_1 884265,98 грн. невиплаченої суми заробітної плати.

Стягнуто з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» на користь держави судовий збір у розмірі 24538,60 грн.

Постановою Верховного Суду від 01червня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року залишено без змін.

07 червня 2021 року ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» виплатило на рахунок позивача, відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по заробітній платі, що підтверджується випискою по рахунку.

З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» з листом від 11 червня 2021 року, в якому просив розглянути питання щодо відшкодування йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 29 березня 2017 року по 06 червня 2021 року, однак відповіді на лист від відповідача не надійшло.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилаючись на ст.117 КЗпП України, просив стягнути з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 29березня 2017 року по 06 червня 2021 року включно у розмірі 1 668 217,10 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» вказував на те, що в його діях відсутня вина, як підстава для застосування відповідальності згідно зі ст.117 КЗпП України. Зазначав, що позивач, перебуваючи на посаді генерального директора товариства, мав встановлені контрактом права та обов`язки, однак зловживав ними, з корисливих мотивів, та умисно сформував самому собі заборгованість по заробітній платі у т.ч. за період з 2014 року по 30 січня 2015 року, а також не вжив жодних заходів щодо ліквідації даної заборгованості, що призвело до невиплати належних до сплати працівникові сум, які мають бути виплачені у день його звільнення. Позивач здійснював управління усім майном товариства та мав право розпоряджатися коштами товариства, а неправомірні дії ОСОБА_1 у вигляді часткового встановлення/затвердження розміру та виплати заробітної плати, подання неправдивих документів/інформації/звітності про відсутність заборгованості по заробітній платі на товаристві, призвели до формування прихованої заборгованості з заробітної плати, якої можна було уникнути при добросовісному/розумному виконанні посадових обов`язків позивачем. Товариство було зобов`язане виконувати рішення судів, які були прийняті та набрали законної сили по справі щодо стягнення заборгованості по заробітній платі перед позивачем, яка повинна виплачуватись виключно за рахунок коштів товариства. Враховуючи, що судами не досліджувалося питання про матеріальну відповідальність позивача за його умисні дії, тобто позивач фактично уникнув відповідальності за умисні дії/бездіяльність, що призвели до порушення товариством, не з власної вини, строків розрахунків з ним при звільненні та намагається уникнути відповідальності при стягненні середнього заробітку. Відповідач просивзменшитирозмір відшкодування, виходячи з розміру простроченої заборгованості, періоду затримки (прострочення виплати), ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та інших обставин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що протиправні дії та бездіяльність ОСОБА_1 , який перебував на посаді Генерального директора товариства та як його керівник здійснював повноцінне управління майном (коштами) товариства, призвели до формування заборгованості по виплаті йому заробітної плати, а тому суд першої інстанції вважав, що відсутня вина ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» у невиплаті належних при звільненні позивачу сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, що виключає вину відповідача у розумінні ст.117 КЗпП України.

Колегія суддів непогоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на час виникнення між сторонами спірних правовідносин ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» діяло на підставі Статуту (нова редакція), затвердженого протоколом №1/2010 від 17 червня 2010 року Загальних Зборів акціонерів ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка».

Відповідно до п.8.1. вказаного Статуту виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є Рада Директорів Товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції Загальних зборів та Наглядової ради.

Рада Директорів підзвітна Загальним зборам і Наглядовій Раді , організовує виконання їх рішень. Рада Директорів діє від імені товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом (п.8.2 Статуту);

Рада Директорів складається з Генерального директора, інших членів Ради Директорів. Генеральний директор є головою Ради Директорів. Кількісний склад Ради Директорів визначається рішенням Загальних зборів, не повинен бути менше трьох осіб та не повинен перевищувати 7 (семи) осіб (п.8.3 Статуту).

У п.8.6 Статуту ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» передбачено, що генеральний директор є уповноваженим виконувати та нести відповідальність, зокрема, щодо: здійснення повсякденного керівництва діяльності товариства в межах затвердженого бізнес-плану; представництво товариства у відносинах з третіми особами, а також підписання платіжних та інших офіційних документів та контрактів від імені товариства, пов`язані з організацією діяльності товариства; прийом на роботу та звільнення з роботи посадових осіб товариства (крім посадових осіб товариства, які обираються та відкликаються наглядовою радою або загальними зборами), включаючи визначення розміру заробітної плати та умов працевлаштування та розробка та затвердження посадових інструкцій; затверджує організаційну структуру товариства за погодженням з президентом товариства; на підставі організаційної структури товариства затверджує штатний розклад товариства (п.п.8.6.1, 8.6.5, 8.6.9).

Згідно з трудовим контрактом від 15 вересня 2011 року, укладеним між ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» та ОСОБА_1 , Генеральний директор є членом Ради Директорів та зобов'язується безпосередньо та через сформований апарат управління здійснювати керівництво товариством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання й збереження майна товариства, а товариство зобов'язується створювати умови, необхідні для роботи Генерального директора.

Контракт є формою трудового договору. На підставі контракту виникають трудові відносини між Генеральним директором та товариством, які з боку останнього реалізуються Наглядовою Радою та Президентом товариства. Кодекс законів про працю, інші нормативні акти, що регулюють трудові правовідносини, поширюються на взаємовідносини Сторін за цим Договором (п.1.2. Трудового контракту).

Товариство через Наглядову Раду зобов`язане: не втручатися в оперативно-розпорядчу діяльність Генерального директора, крім випадків, передбачених цим контрактом, Статутом товариства, положеннями про Наглядову Раду та Раду Директорів Товариства, окремими рішеннями Наглядової Ради та/або Загальних зборів акціонерів; не обмежувати компетенцію та права Генерального директора (п.п.2.1.2., 2.1.3. Трудового контракту).

За п.2.2.2. Трудового контракту Генеральний директор зобов'язаний представляти інтереси товариства у відносинах з третіми особами, а також від імені товариства підписувати офіційні документи та контракти, платіжні та господарські документи, пов'язаних з організацією діяльності товариства.

Генеральний директор зобов'язаний: затверджувати організаційну структуру управління товариства та його дочірніх (афільованих) компаній за погодженням з Президентом товариства. На підставі організаційної структуру управління товариства Генеральний директор затверджує штатний розклад; здійснювати прийом на роботу та звільнення з роботи посадових осіб товариства (окрім посадових товариства, які обираються та відкликаються Наглядовою Радою або Загальними Зборами), включаючи визначення розміру заробітної плати та умов працевлаштування, та розробка та затвердження посадових інструкцій (п.п.2.6., 2.2.7 Трудового контракту).

Згідно з п.2.8 трудового контракту генеральний директор несе особисту відповідальність за наявність боргів товариства до бюджету, з виплати заробітної плати працівникам товариства та прострочену дебіторську та кредиторську заборгованість товариства, в тому числі при проведенні експортно-імпортних операцій;генеральний директор зобов`язанийвживати дієвих заходів щодо ліквідації заборгованості товариства до бюджету, з виплати заробітної плати працівникам та простроченої дебіторської та кредиторської заборгованості товариства, в тому числі при проведенні експортно-імпортних операцій.

З положень Статуту вбачається, що у ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» створений колегіальний виконавчий орган (рада директорів), генеральний директор є головою такого виконавчого органу, проте до його повноважень віднесені не всі питання діяльності такого колегіального виконавчого органу.

Визначені п.2.2 трудового контракту повноваження генерального директора є фактично тотожними положенням п.8.6 Статуту ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка».

Таким чином, умовами трудового контракту тап.8.6 Статуту товариства до повноважень генерального директора не віднесені повноваження щодо нарахування або здійснення контролю за правильністю нарахування заробітної плати.

Водночас до функціональних напрямків за які відповідає генеральний директор як член ради директорів товариства віднесено: координація діяльності ради директорів; розробка та реалізація бізнес-планів та бюджетів товариства (середньострокових, річних та поточних); ринкові та конкурентні прогнози та розвиток продуктового ряду; оптимізація бізнес-процесів та організаційної структури управління; за політику управління персоналом, рекрутинг, мотивація персоналу; розвиток та розширення виробничих, сировинних потужностей, впровадження нових технологій (R&D); ефективність інвестицій та забезпечення їх повернення; проведення внутрішнього контролінгу та ревізій; проведення переговорів з ключовими клієнтами та партнерами.

Отже, до функціональних напрямків, за які відповідає генеральний директор як член ради директорів товариства, також не віднесені будь-які напрями, які б прямо або опосередковано були пов`язані з нарахуванням або здійсненням контролю за правильністю нарахування заробітної плати.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2021 року МАРА БЕТАЙЛІГУНГСВЕРВАЛЬТУНГС ГмбХ (MARA Beteiligungsverwaltungs GmbH) в інтересах ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» збитків в сумі 1 311 607,92 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 посадових обов`язків генерального директора ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2021року у справі №910/13118/21 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 1 311 607,92 грн.збитків та 19674,12 грн судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21 червня 2022 року, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року, рішення Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2021 року скасовано, прийнято нове рішення про відмову в позові.

Вказаними рішеннями було встановлено, що до функціональних напрямків, за які відповідає генеральний директор як член ради директорів товариства, також не віднесені будь-які напрями, які б прямо або опосередковано були пов`язані з нарахуванням або здійсненням контролю за правильністю нарахування заробітної плати.

У рішеннях зазначалося, що зі змісту організаційної структури управління товариством, затвердженої протоколом наглядової ради товариства №07/2013 від 30 вересня 2013 року випливає, що керівництво бухгалтерією здійснює фінансовий директор, і саме до його посадових обов`язків віднесено здійснення контролю за нарахуванням та виплатою заробітної плати.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується те, що відомості про наявність заборгованості ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» з виплати заробітної плати, зокрема, і генеральному директору у 2014 році та січні 2015 року, відповідач ( ОСОБА_1 ) не мав, про що свідчить ті обставини, що ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» заперечувало проти позовних вимог у справі №755/4791/20.

Рішеннями апеляційного та касаційного суду у справі №910/13118/21 встановлено, що матеріалами справи не підтверджується наявність вини ОСОБА_1 як посадової особи у збитках, які заявлені до стягнення у цій справі, оскільки до його посадових обов`язків не віднесено проведення нарахування або здійснення контролю за правильністю нарахування заробітної плати.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А відтак, доводи відповідача про те, що саме протиправні дії та бездіяльність ОСОБА_1 призвели до стягнення з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» заборгованості з його заробітної плати та відсутність вини товариства за діяльність недобросовісного керівника, який здійснював неповноцінне управління майном 9коштами) товариства, що виключає вину відповідача у розумінні ст.117 КЗпП України спростовуються вищевикладеним.

Оскільки встановлено порушення відповідачем положень КЗпП України щодо невиплати заробітної плати позивачу, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку підставі ст.117 КЗпП України.

Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку, колегія суддів виходить з наступного.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку №100).

З довідки, виданої ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» вих.№ б/н від 30 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 працював у ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» з 16 травня 2011 року по 28 березня 2017 року, остання посада - радник з розвитку та технологій. Середньоденна заробітна плата позивача складала 1596,38 грн., середньомісячна заробітна плата складала 31927,62 грн.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 29 березня 2017 року по 06 червня 2021 року розраховується наступним чином: 1045 робочих днів (з 29 березня 2017 року по 06 червня 2021 року) х 1596,38 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1 668 217,10 грн.

Однак, слід зазначати, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов'язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. Ймовірний розмір пов'язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов'язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний висновок міститься у постановах ВеликоїПалатиВерховного Судувід від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13.

Як встановлено судом апеляційної інстанції в постанові від 08 лютого 2021 року у справі №755/4791/20 відповідач ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» за період з липня 2013 року по лютий 2015 року сплачував заробітну плату ОСОБА_1 не в повному обсязі та сума заборгованості за вказаний період в еквіваленті до долара США складала 31841,23 долари США, що за офіційним курсом НБУ на дату постановлення судового рішення 08 лютого 2021 року становило 884265,98 грн.

При цьому, вказана сума є вдвічі меншою, ніж визначена у цій справі сума середнього заробітку позивача за час затримки виплати при звільненні (1 668 217,10 грн.).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з ПрАТ з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 29 березня 2017 року по 06 червня 2021 року.

Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку, суд апеляційної інстанції також враховує, що тривалий проміжок часу для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 29 березня 2017 року по 06 червня 2021 року виник внаслідок того, що ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі (яка не обмежується строком звернення до суду) лише в березні 2020 року, фактично через три роки після звільнення.

А відтак, виходячи з положень справедливості та розумності, колегія суддів вважає вірним зменшити розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до 150000 грн.

Зазначена сума не відображає дійсний розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково.

За правилами ч.1 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову, за яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у розмірі 150000 грн. Вказана сума визначена без урахування податків та зборів.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2550,91 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка», місцезнаходження: місто Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 2/Б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 150000 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка», місцезнаходження: місто Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 2/Б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 2550 грн. 91 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: