Справа № 450/650/22 Провадження № 2/450/1094/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"31" жовтня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Блонського Михайла Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про (предмет спору) стягнення додаткових витрат на утримання дітей, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): сторона позивача звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Зазначає, що на утриманні позивача перебуває двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач з дружиною розлучений та разом не проживають. Позивач сплачує аліменти на утримання дітей згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.05.2019 року, яке постановою Львівського апеляційного суду від 03.07.2020 року залишено без змін. Саме з цього часу рішення суду набрало законної сили та підлягало примусовому виконанню. З цього часу позивачем добровільно сплачувались аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей. З квітня 2021 року аліменти сплачуються на рахунок державної виконавчої служби. На момент звернення до суду з даним позовом заборгованість зі сплати аліментів за період з липня 2020 року по січень 2022 року у позивача перед відповідачем відсутня.

Однак, до набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили позивач придбавав для дітей речі, оплачував в їх інтересах послуги, необхідні для розвитку дітей та викликані необхідністю формування їх особистостей та потреб (купівля одягу, шкільного приладдя, іграшок, оплата навчання). Такі витрати не були враховані державним виконавцем у склад аліментів за період з 2018 року по 2020 рік, а тому позивач просить стягнути з відповідача половину цих коштів як додаткових витрат на дітей. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог зазначає, що сума понесених позивачем додаткових витрат на утримання дітей становить за 2018 2020 роки 51500,95 грн., а у 2021 році 18519,80 грн. Відтак, підтверджена документально загальна сума додаткових витрат, які поніс позивач, складає 70020,75 грн, половину з яких в сумі 35010,38 грн. просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 , а також просить вирішити питання розподілу судових витрат. З цих підстав просить позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Блонський М.А. заявлені стороною позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві.

Позиція відповідача: відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення поштової кореспонденції, яку згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень нею було отримано. В судові засідання відповідач жодного разу не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотань до суду не скеровувала.

У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України без поважних причин

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у матеріалах справи доказами та ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 282 ЦПК України.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

21.02.2022 року запит щодо доступу до персональних даних; 21.02.2022 року ухвала про відкриття провадження; 28.02.2022 року заява представника позивача про відвід судді; 28.02.2022 року ухвала суду; 15.03.2022 року скерування ухвали представнику позивача; 22.03.2022 року відповідь на запит; 19.05.2022 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 26.07.2022 року заява представника позивача.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно ч. 3 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.12.2018 року по справі № 450/762/18, розірваний.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.05.2019 року по справі №450/1636/18, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.07.2020 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1 / 3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.05.2018 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_2 з липня 2020 року, після набрання законної сили рішенням Пустомитівського районного суду по справі № 450/1636/18 - 03.07.2020, щомісячно сплачує відповідачу аліменти на утримання дітей. З квітня 2021 року позивач сплачує аліменти на рахунок державної виконавчої служби. Заборгованість по сплаті аліментів за період з липня 2020 року по січень 2022 року у позивача відсутні, що підтверджується заявою відповідача ОСОБА_3 від 19.11.2021 року, адресованою Пустомитівському районному відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), яка долучена стороною позивача. Вказаною заявою ОСОБА_3 підтверджує, що всі аліменти за період з 30.05.2018 по 19.11.2021 року позивачем сплачені в повному обсязі та у відповідача немає жодних претензій щодо нарахування пені чи своєчасності їх сплати. Також ОСОБА_3 підтвердила, що за період з 30.05.2018 по липень 2020 року ОСОБА_2 було добровільно сплачено суму аліментів в розмірі 51917,75 грн. шляхом придбання для дітей необхідних товарів, ліків та оплати послуг. Також, заявою ОСОБА_3 , адресованою Львівському апеляційному суду, підтверджується, що ОСОБА_2 було сплачено 51917,75 грн. аліментів в рахунок придбання товарів та послуг (оплата витрат на купівлю одягу дітям, придбання ліків, іграшок та товарів для розвитку дітей, товарів для шкільного навчання, оплата освітніх послуг дітей) та самих аліментів на суму 24070,00 грн. за період з липня 2020 року по квітень 2021 року.

Як стверджує сторона позивача та не заперечується відповідачем, понесені позивачем ОСОБА_2 до набрання рішенням суду від 14.05.2019 року законної сили додаткові витрати на утримання дітей, державним виконавцем до складу аліментів за період з 2018 року по 2020 рік враховані не були, а тому позивач має право на стягнення половини цих коштів як додаткових витрат на дітей.

Положеннями статей 141, 180 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо виховання дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489 цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

В процесі розгляду справи стороною позивача доведено та документально підтверджено понесення позивачем додаткових витрат на дітей в загальному розмірі 70020,75 грн., половина із зазначеної суми становить 35010,38 грн.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доказів протилежного відповідачем суду не представлено.

Вирішуючи спір, з врахуванням положень СК України суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, обов`язкової участі у додаткових витратах обох батьків, незалежно від того, з ким з них проживають діти. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

З врахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат, понесених позивачем на утримання дітей, підлягає задоволенню, та з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 35010,38 грн. додаткових витрат, що складає половину від понесених позивачем витрат.

З приводу стягнення судових витрат судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ЦПК України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну (правничу) допомогу, стороною позивача надано договір про надання правової допомоги № 28/12 від 28.12.2021 року; ордер про надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1127645 від 15.02.2022 року; свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №552 від 18.08.2011 року, розрахунок суми витрат на правову допомогу на загальну вартість 8000,00 грн., платіжне доручення №10464926 від 04.02.2022 року на суму 3000,00 грн., платіжне доручення №10586919 від 15.02.2022 року на суму 4000,00 грн., квитанцію №18-721704/1 від 18.07.2022 року на суму 4 000, 00 грн., акт наданих послуг від 26.07.2022 року на виконання умов договору про надання правової допомоги №28/12 від 28.12.2021 року на загальну вартість 8000,00 грн.

Оцінивши надані докази, суд приходить до переконання, що вартість фактично наданих та оплачених послуг у вигляді правової (правничої) допомоги, які документально підтверджені стороною позивача, складає 8000,00 грн. Вказані судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України, відтак з відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 слід стягнути витрати понесені останнім на правову (правничу) допомогу в розмірі 8000,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 273, 280-289, 351, 354 ЦПК України ст. ст.180, 185 СК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги представника позивача адвоката Блонського Михайла Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 частину понесених ним додаткових витрат на утримання дітей в сумі 35010 (тридцять п`ять тисяч десять) гривень 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи, в розмірі 8000,00 (вісім тисяч) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30-денного строку з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 03.11.2022 року.

СуддяД. А. Кукса