Справа 761/6087/22
провадження № 2-з/752/391/22
УХВАЛА

17.10.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С

розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравця Ростислава Юрійовича про забезпечення позову у справі № 761/6087/22 за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Всеукраїнське об`єднання «Автомайдан», третя особа: ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває справа № 761/6087/22 за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Всеукраїнське об`єднання «Автомайдан», третя особа: ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В жовтні 2022 року до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій сторона позивача просить забезпечити позов у даній справі шляхом заборони усім постачальникам електронних комунікаційних мереж та послуг, які надають послуги з постачання інтернету на території України та включені до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, розпорядником якого є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, здійснювати доступ до веб-посилання, на якому розміщена спірна публікація з недостовірною інформацією про позивача та яка є предметом спору, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що відповідач поширив неправдиву інформацію про те, що позивач в стані алкогольного сп`яніння внаслідок ДТП убив двох дітей, яка вплинула на репутацію позивача, як судді, громадянина та науковця, та на аналогічні немайнові права його близьких осіб. Обвинувативши позивача публічно та безпідставно у скоєнні тяжкого злочину перед великою кількістю громадян України, що ознайомилися та продовжують ознайомлюватися з цією інформацією через Інтернет, відповідач тим самим заподіяв шкоду честі, гідності та діловій репутації позивача. Сторона позивача вказує, що відповідач не вилучає, а тільки примножує ці публікації, та своїми діями продовжує завдавати шкоди діловій репутації позивача, а недостовірна інформація, викладена у них, продовжує здійснювати довготривалий негативний вплив на ділову репутацію позивача протягом всього судового розгляду цієї справи, а отже, існує висока ймовірність, що у разі задоволення позову необхідно буде докласти значних зусиль для усунення наслідків вказаного негативного впливу. Крім того, незабезпечення позову призводить до того, що власники цих сайтів публікують спірну інформацію за новими посиланнями. Посилаючись на викладене, а також вказуючи на наявність підстав для забезпечення позову у даній справі, сторона позивача вимушена звернутись до суду із даною заявою.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтю 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Зі змісту заяви вбачається, що стороною позивача належним чином обґрунтовано причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, а також необхідність їх вжиття, як це регламентує ст. 151 ЦПК України.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При встановлені зазначеної відповідності слід врахувати, що суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року у справі № 504/1028/16-ц (провадження № 61-46750св18) Верховний Суд дійшов висновку, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог, та те, що вжиття заявленого заходу забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення справи по суті пред`явлених позовних вимог, а тому суд вважає доводи сторони позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі обґрунтованими, в зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149 - 151 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравця Ростислава Юрійовича про забезпечення позову у справі № 761/6087/22 за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Всеукраїнське об`єднання «Автомайдан», третя особа: ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, задовольнити.

Заборонити усім постачальникам електронних комунікаційних мереж та послуг, які надають послуги з постачання інтернету на території України та включені до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, розпорядником якого є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радічастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, здійснювати доступ до веб-посилання, на якому розміщена спірна публікація з недостовірною інформацією про позивача та яка є предметом спору, а саме:

ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію ухвали направити сторонам для відома та державному (приватному) виконавцю до виконання.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий Н.П. Чередніченко