Дата документу 18.10.2022 Справа № 336/273/22
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/273/22Головуючий у 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
Пр. № 22-ц/807/1916/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 20729,50 грн. та судові витрати у вигляді судового збору 2270,00 грн.

В обґрунтування свого позову Концерн «МТМ» зазначив, що позивач у період 01.12.2018 року по 01.11.2021 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , проте відповідачі неналежним чином не виконували свої зобов`язання по оплаті наданих їм послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складає 20729,50 грн. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунком.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Галущенко Ю.А. (а.с. 11). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 19-20) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2022 року (а.с. 49-55) у задоволенні позову Концерну «МТМ» у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач Концерн «МТМ» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 62-63) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати повністю та винести нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідачів на свою користь суму судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кримську О.М. та Подліянову Г.С. (а.с. 70). В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Кримську О.М. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 103-104).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 105) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача Концерну «МТМ» у цій справі відкрито 19 вересня 2022 року, дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 106). Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника адвоката Іванісова В.С. подали апеляційному суду відзив (а.с. 89-91) на вищезазначену апеляційну скаргу позивача Концерну «МТМ» у цій справі.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 105-106).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача Концерну «МТМ» у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення. Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача Концерну «МТМ» у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274 ЦПК України та виходив із необґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі.

Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що 20 вересня 2008 року між позивачем ОСОБА_3 та Концерном «МТМ» був укладений договір про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води № 311049 (а.с. 36-39). На ім`я позивача ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Позивач у період з 01.12.2018 року по 01.11.2021 року надавав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 43562,14 грн., відповідачами здійснювались періодичні платежі у період з 01.12.2018 року по 01.11.2021 року, у загальному сукупному розмірі 22832,64 грн.

Відповідачі у період нарахування заборгованості мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-18) і є споживачами послуг, які надаються позивачем.

Проте, за адресою: АДРЕСА_1 для обліку використання гарячої води встановлено лічильник типу КВ-1,5 із заводським номером 519261.

Відповідачі зазначили, що у травні 2021 року отримали від позивача рахунок по сплаті житлово-комунальних послуг відповідно до якого, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за централізоване опалення та ГВП - 24 829,90 грн., де нарахування плати за послуги з гарячого водопостачання проводилось не за фактичними показами лічильника, а за тарифами за нормою споживання у відповідності до кількості зареєстрований у квартирі осіб. Після чого ОСОБА_3 , звернулась до позивача з зверненням щодо перерахунку за наданні послуги відповідно до показань лічильника.

Відповідно до відповіді Концерну «МТМ» за № Б-963/п від 18.05.2021 року, Концерном «МТМ» було відмовлено в проведені перерахунку за послугу з постачання гарячої води. Відмова мотивована тим, що термін перевірки лічильника води прострочений, нарахування за послугу з гарячої води здійснюється у відповідності до норм споживання та кількості осіб, що проживають у квартир. Споживачам послуг Концерну «МТМ» у рахунках на сплату комунальних послуг було розміщене попередження про необхідність проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води. Тим споживачам, які не встигли повірити свій лічильник протягом березня 2019 року, період повірки подовжився до31травня 2019 року. В рахунках за квітень 2019 року додатково була розміщена інформація,що 31.05.2019 р. закінчується термін проходження абонентами процедури державної повірки квартирних приладів обліку,за підсумками якого Концерн «МТМ» здійснює перерахунок за показами лічильників. На підставі вищенаведеного, з лютого 2019 року нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води по о/р № НОМЕР_1 Концерном «МТМ», здійснювалось згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на 3 особи.

Нарахування позивачем за період користування відповідачем послугами позивача за спірний період здійснено без врахування показників лічильника, а за нормативами водоспоживання з розрахунку кількості осіб, що проживають у квартирі.

До лютого 2019 року нарахування заборгованості за послуги з ГВП здійснювалось відповідно до показань приладів обліку, а починаючи з лютого 2019 року позивач розпочав нарахування за послугу ГВП у відповідності до норм споживання та кількості осіб, що проживають у квартирі, що сторонами у цій справі не заперечується.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначені дії позивача суперечать як договору, укладеному між сторонами, так і положенням діючого законодавства.

Так, відповідно до п. 7 договору, плата за надані послуги за наявності обліку води і теплової енергії справляється за їх показанням згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

За наявності у квартирі засобів обліку води і теплової енергії справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається, крім випадків, передбачених цим договором (пункт 11 Договору).

Споживач має право на: установлення квартирних засобів обліку води і теплової енергії та взяття їх на абонентський облік; періодичну повірку, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Споживач зобов`язаний: забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку води і теплової енергії та не втручання в їх роботу; у разі встановлення виконавцем факту несанкціонованого втручання в роботу засобів обліку води і теплової енергії відшкодувати вартість робіт з проведення їх експертизи, метрологічної повірки та ремонту згідно із законодавством (пункти 16,17 Договору).

В свою чергу, Виконавець (Концерн «МТМ») має право: вносити за погодженням із споживачем зміни у цей договір, що впливають на розмір плати за послуги з оформлення додаткової угоди до нього; доступу до приміщення споживача, зокрема для огляду і перевірки показань квартирних засобів обліку води і теплової енергії відповідно до законодавства; у разі виникнення сумнівів щодо правильності показань квартирних засобів обліку води і теплової енергії звернутися до акредитованої лабораторії для проведення експертизи їх технічного стану та метрологічної повірки.

Виконавець зобов`язаний: контролювати встановлені міжповіркові інтервали; забезпечувати за заявою споживача у тижневий строк на абонентський облік квартирних засобів обліку (пункти 18,19 Договору).

Договір є чинним на теперішній час, оскільки п. 28 договору зазначено, що договір укладається строком на один рік. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строк його дії однією із сторін не буде письмове заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Згідно з п.4 ст.17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання". Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються КМ України.

Відносини між споживачами та виконавцями послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюються "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила №630).

У п. 10 Правил № 630 вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання (абзац п`ятий пункту 15 Правил № 630).

Аналіз зазначених положень договору і законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у помешканні обліку води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню.

На підставі зазначених положень, суд першої інстанції дійшов висновку, що непроведення періодичної повірки засобу обліку води не може прирівнюватись до несправності і не є підставою для нарахування позивачем заборгованості за нормами споживання.

Так, судом першої інстанції також зазначено, що позивачем не доведено факту несанкціонованого втручання в роботу засобу обліку гарячої води, що встановлений у квартирі за місцем надання послуг з ГВП, як і його несправність, що не підлягає усуненню.

Навпаки, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П-70-2020-004936 від 25.03.2021 року, лічильник води КВ-1,5, заводський номер 519261 - відповідає вимогам ДСТУ 3580-97 відповідно до 5.1. "Границі допустимої відносної похибки в умовах експлуатації".

Відповідно до акту прийняття на облік квартирного приладу обліку гарячої води прилад типу КВ-1,5 із заводським номером 519261 встановлений на кухні, наявна пломба з відбитком держповірювача від 25.03.2021 та дата наступного строку держповірки І- 2025.

Відповідно до встановленого порядку, прилад обліку приймається на абонентський облік шляхом проведення його огляду і опломбування представником виконавця.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведена законність зняття приладу обліку гарячої води з абонентського обліку, отже жодним нормативним актом не передбачена можливість зняття приладу обліку гарячої води з абонентського обліку у разі не проведення його повірки, що не може прирівнюватись до несправності приладу обліку і не є підставою для неврахування його показників, з огляду на те, що у подальшому при проведенні повірки не встановлено несправності зазначеного приладу обліку гарячої води.

Оскільки заборгованість за водопостачання гарячої води виникла у відповідачів у зв`язку з нарахуванням оплати за послуги згідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку гарячої води, що суперечить пунктам 7, 11 Договору і пункту 10 Правил № 630, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послугу з ГВП за період з 01.02.2019 року по 01.11.2021 року за нормативами споживання є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Стягнення заборгованості за цей період можливо після врахування показників обліку гарячої води і проведення перерахунку.

На підставі викладеного, враховуючи, що за централізоване опалення наявна переплата, а заборгованість складається з нарахувань за централізоване ГВП, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги позивача у цій справі є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає не відповідає.

У порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для цієї справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці після ремонту (один раз на 4 роки).

Згідно з п. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» № 1314- VII від 03.07.2019 року, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-19 від 22.06.2017 року визначені поняття вузла комерційного та розподільного обліків: -вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частини (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, - вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання комунальної послуги в будівлях, де налічується два та більше споживачів. Тобто, в квартирі відповідачів встановлений розподільчий прилад обліку, який забезпечує індивідуальний облік гарячої води.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про комерційний облік» визначений порядок обслуговування, заміни та абонентський облік вузлів обліку. Так, дійсно, п.1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік» передбачено, що обслуговування та заміна комерційного обліку здійснюється оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Закону «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Відповідно п. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку (квартирних/автономних приладів обліку) - розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Лічильник є власністю відповідачів, а тому вони несуть повну відповідальність за його утримання та експлуатацію.

При вищевикладених обставинах, апеляційним судом встановлено, що у зв`язку з прийняттям Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та ще з 1 січня 2018 року вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загально будинкових та індивідуальних засобів обліку.

Звідси, у позивача Концерну «МТМ» відсутній обов`язок щодо проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, взятої на абонентській облік, за власний рахунок.

Лічильник є власністю споживачів, у зв`язку із чим вони несуть повну відповідальність за утримання та його експлуатацію.

Враховуючи вищенаведене, з 01 січня 2018 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів, які можуть самостійно обрати підприємство, що має відповідну ліцензію на діяльність з повірки квартирних приладів обліку води.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , а саме: відповідач ОСОБА_2 з 21.03.1996 року по теперішній час (а.с. 16), відповідач ОСОБА_1 з 26.01.1991 року по теперішній час (а.с. 17), відповідач ОСОБА_3 з 19.03.1979 року по теперішній час (а.с. 18).

Оскільки, відповідачами не було своєчасно проведено планову державну повірку лічильника у вказаний строк в кв. АДРЕСА_2 , показники приладу обліку вважаються недостовірними. Лічильник з лютого 2019 року знято з комерційного обліку та плата за послугу централізованого гарячого водопостачання нараховувалась за нормами (нормативами) споживання 0,140 м3 на 1 особу на добу. Питомі норми споживання питної води у м. Запоріжжі були затверджені рішенням № 474 від 28.11.2014 року виконавчого комітету Запорізької міської ради та становлять 0,140 м3 на добу на 1 особу.

У зв`язку із виконанням в березні 2021 року повірки квартирного лічильника гарячої води, встановленого в кв. АДРЕСА_2 , з 25.03.2021 року нарахування відбуваються за показаннями лічильника.

Оскільки відповідачами були пропущені усі надані терміни для проведення державної повірки квартирного лічильника гарячої води, у позивача Концерну «МТМ» відсутні підстави для проведення перерахунку за послугу з постачання гарячої води.

В силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність зобов`язує.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник не надали суду належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача Концерну «МТМ».

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, стороною відповідачів апеляційному суду не надані.

В силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторони зобов`язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм невирішені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Позивач Концерн «МТМ» у своїй апеляційній скарзі на рішення суду від 15 липня 2022 року у цій справі у тому числі посилався на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2022 року в іншій справі ЄУН 336/4361/21 (головуючий суддя Маловічко С.В., судді Подліянова Г.С., Дашковська А.В.), яка набрала законної сили 18.02.2022 року та є чинною (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні) та в якій було відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову до Концерну «МТМ» про зобов`язання останнього здійснити перерахунок оплати за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за показниками лічильника, який встановлено в її квартирі, виходячи з об`ємів фактично використаної гарячої води за період з лютого 2019 року по квітень 2021 року з саме з підстав необґрунтованості цих позовних вимог, та яка була отримана судом в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України та долучена до матеріалів цієї справи (суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав - витяг а.с. 101-104).

Обставини, встановлені рішенням суду у … цивільній …справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини (ст. 81 ч. 4 ЦПК України).

Таким чином, у цій справі станом на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції 15 липня 2022 року (а.с. 49) вже не підлягали доказуванню обставини того, що відповідачі та зокрема ОСОБА_3 , на яку відкрито особовий рахунок по квартирі відповідачів по оплаті послуг позивача, не має право на перерахунок вищезазначеної нарахованої позивачем заборгованості за період, коли лічильник ГВП не пройшов повірки з вини останніх, як споживачів.

Звідси, Концерн «МТМ» мав право на нарахування та правильно нарахував відповідачам заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 20729,50 грн. за адресою АДРЕСА_1 , за період з 01.12.2018 року по 01.11.2021 року (розрахунок а.с, 6), від сплати якого відповідачі на користь позивача у добровільному порядку ухиляються, остання не сплачена відповідачами на користь позивача у добровільному порядку досі (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), а тому цю заборгованість суд першої інстанції мав стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача у повному обсязі за рішенням суду у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ» ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу Концерну «МТМ» у цій справі слід задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2022 року у цій справі слід скасувати; ухвалити нове судове рішення, яким позов Концерну «МТМ» задовольнити, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «МТМ» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 20729,50 грн.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги та позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача Концерну «МТМ» слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5675,00 грн. (розрахунок: 2270,00 грн. судовий збір за подачу позову (а.с. 1) + 3405,00 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги (а.с. 79) по 1891,66 грн. з кожного із відповідачів окремо (розрахунок: 5675,00 грн. /3).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2022 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення.

Позов Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» () суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 20729,50 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у загальному розмірі 5675,00 грн. по 1891,66 грн. з кожного із відповідачів окремо.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 18.10.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.