Дата документу 01.11.2022 Справа № 331/734/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/734/21 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1894/22 Антоненко М.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Крилової О.В.

Полякова О.З.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника адвоката Кошліченко Ніни Валеріївни на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 28 серпня 2020 року його було незаконно звільнено у відповідності до наказу №68/ОС від 28.08.2020 року по структурному підрозділу «Вагонне Депо Запоріжжя-Ліве» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», який підписаний начальником депо P.O. Мардарь.

Підставою для звільнення роботодавцем визначено п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Вважає, що його звільнення відбулось з порушеннями засад трудового законодавства, за відсутності самої події прогулу.

Так, з 28.08.2012 року він був прийнятий на роботу до Структурного підрозділу «Вагонне Депо Запоріжжя-Ліве» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаду оглядача-ремонтника вагонів.

Через сумлінну працю та навчання за залізничною спеціальністю, ним було здобуто 6 професійний розряд. Наразі, його навчання триває і він продовжує здобувати освіту у залізничній галузі.

21 липня 2020 року з 08 год. 00 хв. по 13 год. 00 хв. він виконував роботу на виробничому об`єкті Структурного підрозділу «Вагонне Депо Запоріжжя-Ліве» Регіональної філії «Придніпровська залізниця».

Раптово йому зателефонувала сусідка та повідомила про те, що необхідно наразі прибути до гуртожитку де він зареєстрований і постійно проживає.

Зважаючи на вказану обставину він відпросився у свого безпосереднього керівника в.о. старшого майстра ОСОБА_2 , написавши про це заяву.

Дану заяву було передано особисто ОСОБА_2 та отримано усну згоду від неї. Після чого він покинув робоче місце.

В той же час, роботодавцем було складено акт про його відсутність 21.07.2020 року та порушено питання щодо притягнення його до відповідальності за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ.

Дане питання спочатку було вирішено на оперативній нараді 21.08.2020 року, де він був особисто присутній і надав пояснення щодо відсутності, попередження та погодження безпосереднім керівником ОСОБА_2 . Проте, його пояснення не були прийняті до розгляду. За результатами проведеної оперативної наради вирішено притягнути його до дисциплінарної відповідальності та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

08.09.2020 року (вх.№2006) він звернувся до начальника структурного підрозділу «Вагонне Депо Запоріжжя-Ліве» Регіональної філії Придніпровська залізниця» з заявою від 08.09.2020 року щодо видачі копій документів стосовного звільнення, зокрема наказу на звільнення, протокол засідання профкому, акти про відсутність на роботі, акти про відмову у підписанні документів, заяв на відгул та графіку обліку робочого часу за червень, липень, серпень 2020 року.

17.09.2020 року (вих.№139) він отримав незрозумілу відповідь начальника Структурного підрозділу «Вагонне Депо Запоріжжя-Ліве» Регіональної філії «Придніпровська залізниця», разом з копією наказу від 28.08.2020 року №68/ОС та свою трудову книжку. Зазначає, що в даному випадку мали місце поважні обставини, які не були враховані роботодавцем при звільненні, зокрема, те, що він зареєстрований та постійно проживає у гуртожитку. Проживання у гуртожитку передбачає скупчення людей, маленькі коридори та кімнати на декількох осіб. 21.07.2020 року він виконував роботу та отримав телефонний дзвінок від сусідки, яка повідомила, що у його кішки почались пологи, в зв`язку з чим йому раптово потрібно їхати до гуртожитку.

Таким чином, він був просто вимушений звернутись до свого безпосереднього керівника ОСОБА_3 та письмово відпроситись покинути робоче місце за наявності сімейних обставин. На дане він отримав усне погодження безпосереднього керівника ОСОБА_2 та тільки після цього покинув робоче місце.

Зважаючи на поважність причин відсутності, на факт того, що він довів до роботодавця обставин за яких йому потрібно покинути робоче місце, а також те, що ним було отримано згоду від безпосереднього керівника, вважає, що до нього застосовано занадто суворе дисциплінарне стягнення за відсутності будь якої вини.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просив суд визнати звільнення по наказу від 28.08.2020 року №68/ОС «Про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 по Структурному підрозділу «Вагонне Депо Запоріжж-яЛіве» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» по п.4 ч.1 ст.40 КЗпПУ незаконним та скасувати його, поновити його на посаді оглядача-ремонтника вагонів, 6 розряду у Структурному підрозділі «Вагонне Депо Запоріжжя-Ліве» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та його представник адвокат Кошліченко Н.В. зазначають, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивують тим, що суд не в повній мірі дослідив обставини справи та надані докази по справі. Залишилось поза увагою, що ОСОБА_1 займаючи посаду оглядача-ремонтника вагонів виконував роботу з покосу трави на виробничому об`єктів відповідача, що взагалі не передбачено його посадою. В оскаржуваному рішенні судом не зазначено мотивів відхилення показань свідка, не враховано факт наявності його заяв на ім`я керівництва про надання дозволу залишити робоче місце, не надана належна оцінка табелю робочого часу, не досліджені Правила внутрішнього трудового розпорядку. Судом не встановлено, а відповідачем не доведено будь-якої шкоди, яка була завдана позивачем власнику підприємства відповідача його відсутністю на роботі з 21.07.2020 року з 13.00 год. та 22.07.2020 року. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу представник відповідача подав відзив, за змістом якого повністю підтримує висновки суду першої інстанції, вважає, що висновки суду відповідають встановленим обставинам, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог законодавства.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 28.08.2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до структурного підрозділу «Вагонне Депо Запоріжжя-Ліве» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаду оглядача-ремонтника вагонів, що підтверджується записом трудовій книжці НОМЕР_1 .

Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_1 на ім`я начальника депо ОСОБА_5 , датоване 21.08.2020 р. в якому він зазначає, що 21.08.2020 р. в 13 г. 00 хв. він попрохав відпустити його з роботи за сімейними обставинами (народжувала кішка), на що отримав відмову.

Згідно акту від 21.07.2020 р., працівник вагонного депо ОСОБА_1 самовільно покинув робоче місце в 13 г.15 хв. та був відсутній до кінця робочого дня; згідно акту від 22.07.2020 р. працівник вагонного депо ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 08 г. 00 хв. до 20 г.00 хв.

Згідно рапорту в.о. НПТО ОСОБА_6 , 21.07.2020 р. ОСОБА_1 самовільно покинув робоче місто без зазначення будь-яких поважних причин. Пояснив, що він голодний та втомився працювати. Мамедов був відсутній на робочому місці з 13 г. 15 хв. до 19 г. 00 хв., про що було складено акт.

Відповідно до протоколу № 203 від 21.08.2020 р. наради при начальнику депо, нарада ухвалила звільнити оглядача-ремонтника вагонів ОСОБА_1 за скоєне ним порушення трудової дисципліни згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП. В протоколі зазначено, що 21.07.2020 р., під час робочої зміни, працівник вагонного депо ОСОБА_1 самовільно покинув робоче місце в 13 г. 00 хв.

27.08.2020 р. ОСОБА_1 під особистий підпис отримав письмове запрошення на засідання профспілкового комітету, яке відбудеться 28.08.2020 р. на 10 г. 00. хв. з приводу розгляду питання про його звільнення за прогул.

Згідно витягу із протоколу № 8/5 засідання первинної профспілкової організації «Вагонного Депо Запоріжжя-Ліве» від 28.08.2020 р., профспілковий комітет постановив: «надати згоду адміністрації «Вагонне Депо Запоріжжя-Ліве» на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Фактичні обставини справи, також, підтверджуються табелями використання робочого часу.

28.08.2020 року у відповідності до наказу №68/ОС від 28.08.2020 року по структурному підрозділу «Вагонне Депо Запоріжжя-Ліве» РФ «Придніпровська залізниця», оглядача-ремонтника вагонів 6 розряду ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП (прогул без поважних причин). Наказ про звільнення підписаний начальником депо ОСОБА_5 .

Згідно актів від 28.08.2020 р., складених в.о. начальника з кадрових питань, в.о. старшого майстра ПТО, оглядач-ремонтник вагонів ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом №68/ОС від 28.08.2020 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.-п. 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази.

Дослідивши всі вище наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що причини відсутності позивача на робочому місці 21.07.2020 року з 13 годин 15 хвилин до 19.00 годин не є поважними, тому є прогулом.

Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

За правилами ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно ч. 1 ст.43 КЗпП, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Таким чином колегія погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог законодавства, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, у тому числі на поважність причин відсутності позивача на робочому місті, правомірність складання рапорту ОСОБА_7 засідання профспілкового комітету, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника адвоката Кошліченко Ніни Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 01 листопада 2022 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков