справа № 570/5199/21
провадження № 2/570/323/2022
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2022 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Орловської Я.Б.,

секретаря судового засідання Новоселецької М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Олександріївської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації, а тривалий час живуть в іншому житлі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей у житловому будинку немає, а факт їх реєстрації позбавляє позивача можливості, зокрема, оформити субсидію, представник позивача адвокат Орловська Я.Б. у поданій до суду 05 листопада 2021 року позовній заяві просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року замінена третя особа - служба у справах дітей Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області на процесуального правонаступника - Службу у справах дітей Олександрійської сільської ради та зобов"язано надати висновок щодо предмету спору.

03 лютого 2022 року третя особа долучила до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Олександрійської сільської ради від 27 січня 2022 року № 18 з додатком /висновок органу опіки та піклування Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області/, у якому вважає недоцільним визнавати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 , оскільки у третьої особи відсутні відомості щодо наявності чи у цього неповнолітнього, чи у його матері - співвідповідача по справі нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, у поданій заяві частково визнає позовні вимоги в частині своєї втрати права користування житловим будинком по АДРЕСА_1 , оскільки дійсно за вказаною адресою не проживає тривалий час. Відповідач вважає, що позов в частині визнання її сина ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком, не підлягає до задоволення, оскільки це суперечить інтересам та правам дитини. Позивач вказує, що в судовому порядку право реєстраціїї ОСОБА_3 не оспорювалося, правомірність такої реєстрації позивач не заперечував.

Учасників справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач до суду не з`явився, у поданій до суду заяві просить слухати справу у відсутність її та сина. Представник третьої особи - начальник служби в справах дітей Олександрійської сільської ради Вікторія Радчук у поданій до суду заяві просить розгляд справи по суті здійснювати без участі третьої особи на наявними у справі матеріалами.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати його особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутність відповідачів.

Позивач у суді позов підтримав повністю і по аналогічних мотивах. Між сторонами відсутні договори щодо безоплатного користування будинком, відповідачі не є членами сім`ї позивача, спільним побутом сторони не пов`язані, малолітня дитина за рішенням суду визначена проживати з матір"ю саме за її позовом, а зараз відмовляється знімати дитину з реєстрації, хоча сама знятися з реєстрації згідна, але цього не робить, а малолітня дитина не може проживати з чужими людьми.

По суті спору показав, що є власником житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . В будинку залишаються зареєстрованими бувша невістка та внук попереднього власника спірного житлового будинку. Ще за свого життя попередній власник - його батько подав аналогічний позов, але у зв"язку з його смертю провадження у справі було закрите.

На момент, коли рідний брат позивача та відповідач ще проживали однією сім`єю, попередній власник зареєстрував відповідачку та її сина у власному житловому будинку, оскільки хотів, щоб вони всі жили однією сім`єю, проте, починаючи з 2019 року відповідачка із сином переїхали до іншого житла - іншого будинку в інше село і з того часу більше не поверталися. Спочатку фактично, а пізніше і юридично відповідач створила нову сім"ю з ОСОБА_4 , на даний час розлучається з ним.

Представник відповідача, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, показала, що у відповідача відсутня зацікавленість у результаті справи, жодного разу до суду не з`явилася, позов щодо себе визнає. Оскільки рішенням суду визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 з матір"ю, а він ще не досяг 14 річного віку, втратившими право на проживання за вказаною адресою необхідно визнавати обох, не дивлячись на позицію третьої особи, бо в такому випадку не буде виконуватися рішення суду, оскільки малолітні діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання.

Суд, заслухавши їх пояснення, показання свідків, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Як встановлено судом, відповідно до договору міни від 16 липня 2004 року, посвідченого Поддубною Л.П., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1597, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Відповідно до заповіту від 18 березня 2013 року ОСОБА_5 заповів ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,22 га, кадастровий номер 56 015 0002, розташовану на території АДРЕСА_1 Новоукраїнської сілської ради Рівненського району Рівненської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується заповітом від 18 березня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк О.А. за реєстровим номером 342 та Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №33507733 від 18 березня 2013 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 від 28 грудня 2020 року.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину, виданим Дереньком Р.І., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області від 12 жовтня 2021 року за реєстровим номером 2703, свідоцтвом про право на спадщину, виданим Деренько Р.І., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області від 12 жовтня 2021 року за реєстровим номером 2704, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66829322 від 12 жовтня 2021 року, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66829412 від 12 жовтня 2021 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 279376469 від 12 жовтня 2021 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 279377375 від 12 жовтня 2021 року, позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2015 року визначене місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з його матір"ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки від 08 липня 2022 року ОСОБА_3 навчався в КЗ "Клеванська спеціальна школа " 1-3 ступенів Рівненської обласної ради з 02.02.2017 по 25.08.2020 року.

З 01 вересня 2020 року навчається у Великоолексинському ліцеї Шпанівської сілської ради Рівнеснького району Рівненської області.

Свідок ОСОБА_6 показала, що є сусідкою ОСОБА_2 в с.Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, де вона проживає більше 7 років з ОСОБА_4 , в шлюбі більше 3 років. Вони живуть безоплатно, сплачуючи лише за комунальні послуги в будинку її тітки, ОСОБА_7 майже постійно в Польщі, ОСОБА_2 також їздила на заробітки, і тоді свідок доглядала за їх господарством. На даний час вони розлучаються.

Свідок ОСОБА_8 - сусідка спірного будинку підтвердила, що ОСОБА_3 у будинку давно не бачила, а самі ОСОБА_9 стали сусідам приблизно у 2014 році.

Свідок ОСОБА_10 - дружина позивача підтвердила його показання по суті спору, стверджує, що відносини відповідача з свекром були погані, хоча він дуже їй допомагав. Ще за життя свекра вона виїхала з будинку з своїм чоловіком, але згодом його вигнала і він повернувся до батька жити, а вона згодом знайшла собі іншого чоловіка, з яким на даний час вже розлучається.

В матеріалах цивільних справ, досліджених судом, які перебували на розгляді Рівненського районного суду Рівненської області з січня 2013 року, ОСОБА_3 завжди вказувала своє місце проживання відміне від місця реєстрації.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Зі змісту ст.5 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

П.6 ч.1 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, і добросовісність.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ч.4 ст.9 ЖК України, де визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

В силу ст.160 Сімейного кодексу місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Згідно зі ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-709цс16 зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

У рішенні ВСУ №825/1335/13-а від 01 березня 2016 року вказується, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Відповідно до законодавства України таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК), членів його сім`ї (ст.405 ЦК, ст.156 ЖК), орендаря (наймача) житла (ст.810 ЦК, ст.61 ЖК), членів його сім`ї (ст.816 ЦК, ст.ст.64, 160 ЖК) тощо. Положення цього конституційного принципу закріплені у ч.4 ст.9 ЖК України, де визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст.405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Законодавство розрізняє зняття з реєстрації особи, що є членом сім`ї власника та зняття з реєстрації особи, що не є членом сім`ї. Відповідно до норм Житлового кодексу України до членів сім`ї власника житлового приміщення належать: чоловік або дружина власника, їх діти та батьки; членами сім`ї власника жилого приміщення може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Так, якщо особа, яка не є членом сім`ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житлового приміщення, можете звернутись до відповідних органів із заявою та документами, які підтверджують, що саме він є власником житлового приміщення (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, інформаційна довідка та ін.). Вказані документи є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Крім цього, він в будь-який час може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Аналіз цих норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Суд, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, керуючись статтею 391 ЦК України, дійшов висновку про те, що право відповідача на користування спірним житловим будинком припинилося у зв`язку зі зміною власника спірного житлового приміщення. Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що відповідач є членом сім`ї позивача, веде спільне господарство та пов`язаний спільним побутом. Навпаки вбачається, що сторони спільного господарства не ведуть, між сторонами тривалий час існує спір щодо можливості вільного користування власником будинком. Позивач є власником спірного житлового будинку, син попереднього власника перебував у шлюбі з відповідачем, у зв"язку з чим вона була вселена до належного попередньому власнику житлового будинку, який як власник цього майна надав право відповідачу користуватися ним. Відповідач ще до розірвання шлюбу з сином попереднього власника вибула із зазначеного житлового будинку, проживає в іншому житлі, до якого відноситься як до свого постійного місця проживання.

Ніким не заперечується, що позивач є власником спірного житлового будинку. Відповідачі спільно з власником спірного житлового будинку не проживають, спільним побутом не пов`язані. Як і відповідач ОСОБА_11 , так і її син, місце проживання якого визначене судом з матір"ю, тривалий час не проживають за вказаною адресою, не відносяться до житла як до свого місця проживання.

Однак відповідач у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімається, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом, оскільки така реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном. За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду. Отже, відповідно до положень ст.391 ЦК позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідач добровільно відмовився від користування чужою власністю. Позивачем належними доказами доведені підстави для зняття відповідача з реєстрації. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем, і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. Отже, право відповідача на користування чужим майном (спірним будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Враховуючи те, що позивач є власником житла, в якому відповідач залишається зареєстрованим і на час розгляду справи, позов підлягає до задоволення по суті.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позовній заяві позивач не просить стягнути з відповідача судові витрати, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідача понесені позивачем документально підтверджені судові витрати.

Щодо порядку виконання рішення суду, то після набрання судового рішення законної сили власнику житлового приміщення необхідно звернутись з рішенням суду та заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи до органів реєстрації: до виконавчого органу сільської, селищної або міської ради за місцезнаходженням житлового приміщення, або до центру надання адміністративних послуг за місцезнаходженням житлового приміщення, в якому зареєстрована особа.

На підставі наведеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Олександріївської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

Третя особа: Служба у справах дітей Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, місцезнаходження: вул.Свято-Преображенська, буд.66, с.Олександрія Рівненського району Рівненської області, .

Повне судове рішення виготовлено 07 жовтня 2022 року.

Суддя: Кушнір Н.В.