Справа № 462/5946/22
провадження 2/462/1936/22
У Х В А Л А

21 листопада 2022 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова, Ліуш А.І., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення заборони контактування з особою, зобов`язання принесення привселюдних вибачень та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення заборони контактування з особою, зобов`язання принесення привселюдних вибачень та відшкодування моральної шкоди.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність повернення позовної заяви разом з її додатками позивачу, з огляду на наступне.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року, позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків а, а саме: надання квитанції про сплату судового збору в розмірі 9924 грн; надання доказів, на підтвердження права представника подавати до Залізничного районного суду м. Львова позовну заяву від імені позивача; надання суду підтвердження того, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. В задоволенні клопотання представника позивача по розстрочення сплати судового збору в розмірі 9924 грн., відмовлено за безпідставністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 18 листопада 2022 року, представником позивача було подано до суду заяву про усунення недоліків, в якій він зазначив, що рішення суду містить ознаки надмірного формалізму, позивач є військовослужбовцем, а відтак, на його переконання, є всі підстави для розстрочення сплати судового збору.
Так, судом було встановлено наступне. Як на правову підставу для розстрочення сплати судового збору, представником позивача було надано довідку від 23 вересня 2022 року, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, у військовій частині НОМЕР_1 з 26 квітня 2022 року.
Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно правозастосовної практики Верховного Суду, викладеній в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 363/68/18, ст.8 Закону України «Про судовий збір» закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться у безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі. З метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків у банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо.
Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
У ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
У рішенні від 26.07.2005 у справі «Kniat v. Poland» ЄСПЛ указав на те, що при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору, про надання відстрочення чи розстрочення, національні суди повинні встановити реальний дохід (розмір заробітної плати, соціальних виплат, стипендії тощо) особи, чи наявне в неї рухоме та нерухоме майно, цінні папери, чи є в неї можливість розпоряджатися вказаним без значного погіршення власного фінансового стану.
Таким чином, розстрочення, відстрочення сплати судового збору та звільнення від такої сплати є правом суду, а не його обов`язком. Сам по собі факт проходження позивачем військової служби не є безумовною підставою для звільнення його від сплати судового збору. Відповідне клопотання сторони розглядається, виходячи із визначених обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до суду, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами. При цьому, позивачем та його представником всупереч власного обов`язку не доведено належними та допустимими доказами безпосередніх обставин того, що його майновий стан об`єктивно перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку, строку і розмірі, які підлягають доказуванню у вирішенні клопотання про відстрочення оплати даного виду судових витрат. Так, ними не було надано суду довідки про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.
Крім того, щодо позиції представника позивача про те, що вимога суду сплатити судовий збір за подання позовної заяви ускладнює доступ позивача до правосуддя, суд зазначає наступне. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», суд зазначив, що вимога сплати збору цивільним судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
ЄСПЛ у рішенні по справі «FC Mretebi проти Грузії», (заява №38736/04 (і не тільки ЄСПЛ, а і КПЛ ООН, справа Няккяляйярви проти Фінлянді) звернув увагу на необхідність забезпечення належного балансу між, з одного боку, інтересами держави у забезпеченні розумного суду та, з іншого боку, інтересами заявника у відстоюванні своїх вимог через суд.
Відтак, посилання представника позивача на те, що вимога суду про сплату судового збору ускладнює доступ позивача до правосуддя, є необгрунтованою та не заслуговує на увагу.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Враховуючи вищевикладене, відсутність жодного належного та допустимого доказу на підтвердження підставності розстрочення позивачу сплату судового збору, невиконання позивачем вимог зазначених в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 03 листопада 2022 року про залишення позову без руху, суд приходить до переконання про необхідність повернення позову разом з його додатками позивачу.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення заборони контактування з особою, зобов`язання принесення привселюдних вибачень та відшкодування моральної шкоди,- вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.І. Ліуш