Справа № 175/3588/19
Провадження № 2/175/21/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретареві Кучеренко О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання недійсним кредитного договору -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання недійсним кредитного договору.

17 листопада 2020 року Дніпропетровським районним судом було ухвалено заочне рішення по цивільній справі №175/3588/19 (провадження №2/175/991/19) за вищевказаним позовом, яким було вирішено: «Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання недійсним кредитного договору задоволено у повному обсязі.

Визнано укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» () та ОСОБА_1 Договір про надання кредиту №2366688 від 05 червня 2019 року недійсним в цілому.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (, місце знаходження: 49041 м. Дніпро вул. Стартова, буд. 9-А, 2 поверх) на користь Держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.».

22 лютого 2021 року від представника відповідача ТОВ «Алекскредит» на адресу суду надійшла письмова заява про перегляд даного заочного рішення посилаючись на те, що їм не було відомо про наявність даної справи, вони жодного разу не були належним чином повідомлений про день та час судового засідання, вчасно не отримували позовної заяви та копії рішення, а тому не мали можливості захистити свої інтереси в суді.

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальність «Алекскредит» про перегляд заочного рішення суду задоволено та скасовано заочне рішення суду від 17 листопада 2020 року ухвалене по цивільній справі №175/3588/19 (провадження №2/175/991/19) та призначено загальний судовий розгляд справи.

У судове засідання 25 жовтня 2022 року позивач не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача надав заяву згідно якої заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що згідно з п. 1.1 Договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання кредиту TOB «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця.

У відповідності до п. 7.2. Договору вказано, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з цим договором та Правилами (посилання), повністю розуміє та погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися своїх обов`язків та виконувати їх.

Згідно з положеннями п. 2.8., 5.1, 5.2. Правил надання кредиту TOB «АЛЕКСКРЕДИТ» визначено, що договір про надання кредиту укладається в електронній формі, а саме: на сайті кредитодавця згідно зі cт. 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію».

05 червня 2019 року ОСОБА_1 на веб-сайті кредитора, увійшовши в особистий кабінет, оформив заявку про надання кредиту, шляхом обрання Позичальником бажаних параметрів. У даному випадку позичальник обрав суму кредиту - 5000,00 грн. та узгоджений строк повернення кредиту - 30 днів.

Після здійсненої перевірки та прийняття кредитором рішення про надання кредиту за вищевказаною заявкою, заявнику було направлено паспорт споживчого кредиту, посилання на пропозицію укласти договір (Оферта) №2366688 від 05.06.2019 року, що містить всі істотні умови договору та одноразовий ідентифікатор. Заявник ознайомився з правилами, що знаходяться у вільному доступі на офіційному веб-сайті кредитора, з паспортом споживчого кредиту та офертою, погодившись з якими підписав паспорт споживчого кредиту, акцептував оферту та підписав договір про надання кредиту №2366688 від 05 червня 2019 року шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Примірник договору в електронному вигляді був направлений кредитодавцем на адресу електронної пошти Позичальника. Додатковий примірник договору був направлений ОСОБА_1 після його звернення в 2019 році.

Згідно п. 7.5. договору сторони узгодили, що укладаючи цей договір, позичальник заявляє та гарантує кредитодавцю, що він: 7.5.1. усвідомлює та підтверджує, що умови договору та Правила/(посилання) йому зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими; 7.5.2. під час укладання цього договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. 7.5.3. надав інформацію, відомості та документи для укладення цього договору, які є достовірними і відповідають дійсності.

Із змісту наведених пунктів укладеного між сторонами кредитного договору, вбачається, що позичальник підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Позичальник стверджує у договорі, що укладаючи договір, він уже ознайомлений з Правилами надання кредиту TOB «Алекскредит». Тобто, до підписання договору позивачу була надана вся інформація про умови кредитування.

Судом встановлено, що кредитодавець перерахував 05 червня 2019 року на картковий рахунок кредитні кошти (кредит) у розмірі 5000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 05 липня 2019 року (включно), акт перерахування грошових коштів підтверджується відповіддю TOB ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» -ВП від 16 лютого 2021 року. Отже, посилання позивача, що у нього відсутні відомості щодо передачі грошових коштів не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 7.11. Договору підписання кредитодавцем договору відбувається шляхом використання факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки кредитодавця, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання.

У пункті 7.3. Договору сторони підтверджують, що даний електронний договір, всі додатки до нього, додаткові угоди, правила мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені у письмовій формі.

Таким чином, твердження позивача про недодержання письмової форми правочину спростовується умовами Договору, відповідно до яких встановлено, що договір, укладений у відповідності до вимог ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі. Крім того, на самому договорі міститься підпис позивача за допомогою одноразового ідентифікатору PS2366688. Зазначене свідчить про те, що між сторонами був укладений договір про надання кредиту № 2366688 у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому всі твердження позивача свідчать про намагання ухилитися від виконання ним взятих на себе кредитних зобов`язань.

Позивач також отримав всю необхідну інформацію стосовно умов кредитування, тобто підтвердив наявність істотних умов у договорі та ознайомлення із ними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Із змісту наведеного, вбачається, що позичальника перед укладенням договору було ознайомлено з інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України, що підтверджується наданими Товариством документами з підписом позичальника. Зокрема до таких документів належить графік платежів, який знаходиться в Оферті та після її акцептування - в Договорі; паспорт споживчого кредиту, який надається позичальнику перед укладенням Договору. Тобто до підписання Договору позивачу була надана вся інформація про умови кредитування.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦПК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Посилання позивача про недотримання сторонами при укладанні оспорюваного договору приписів ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, є безпідставними, оскільки в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не наведено посилань на конкретні норми ЦК України, інших актів цивільного законодавства, яким суперечить оспорюваний договір.

Статтею 628 ЦК України регулюється зміст договорів, надаючи сторонам свободу визначати і погоджувати на свій розсуд умови договорів, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а приписи статей 526, 629 ЦК України встановлюють вимоги щодо обов`язковості зобов`язання в цілому та договору.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, керуючись приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України, беручи до уваги встановлені, проаналізовані та оцінені судом обставини справи, суд не встановив обставин, які б свідчили про недодержання загальних вимог, необхідних для чинності правочину, та не знайшов підстав для визнання вищевказаного Договору недійсним.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16, 202, 203, 205 ЦК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко

Повний текст рішення виготовлено 21.10.2022 року