Постанова

Іменем України

18 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 201/9627/20

провадження № 61-3640св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Сіті»,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Дніпровська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Сіті» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до AS «PrivatBank» про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтовування позову посилався на те, що у травні 2008 року з дозволу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентер» (далі - ТОВ «Вентер») ним було зайнято нежитлову одноповерхову споруду Виставкового центру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення належного йому майна. Згідно з усною домовленістю з ТОВ «Вентер» він мав звільнити нерухоме майно у серпні 2008 року. Однак, у зв`язку із тим, що йому не було де розмістити належне майно, він продовжив займати вказане нерухоме майно і займає його до теперішнього часу, тобто понад 10 років. Позивач вказує на наявність усіх складових, визначених статтею 344 Цивільного кодексу України для набуття ним права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки він добросовісно заволодів указаним майном у травні 2008 року і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном більше десяти років.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - нежитлову одноповерхову споруду Виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А ?, А ??, А ???, огорожа № 1, 2, 3, І-мостіння, загальною площею 2700 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року на підставі клопотання ОСОБА_2 замінено первісного відповідача AS «PrivatBank» на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Сіті» (далі - ТОВ «Естейт Сіті»).

У жовтні 2020 року ТОВ «Естейт Сіті» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалось на те, що 21 лютого 2020 року між ТОВ «Естейт Сіті» та AS «PrivatBank» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов товариство набуло у власність нерухоме майно, а саме - нежитлову одноповерхову споруду Виставкового центру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 31 березня 2020 року складено акт приймання передачі майна до договору купівлі-продажу від 21 лютого 2020 року, відповідно до якого AS «PrivatBank» передало, а ТОВ «Естейт Сіті» прийняло у власність вказане майно. 06 квітня 2020 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Крючковою Т. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень з індексним номером 51887366, на підставі якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано перехід права власності на майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ТОВ «Естейт Сіті» вважає, що право власності ним набуто правомірно, на підставах, що не заборонені законом, однак ОСОБА_1 не визнає та оспорює їх право власності на указане нерухоме майно.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Естейт Сіті» просило суд визнати право власності на нерухоме майно - нежитлову одноповерхову споруду Виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А ?, А ??, А ???, огорожа № 1, 2, 3, І-мостіння, загальною площею 2700 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ТОВ «Естейт Сіті» задоволено.

Визнано за ТОВ «Естейт Сіті» право власності на нерухоме майно - нежитлову одноповерхову споруду Виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А ?, А ??, А ???, огорожа № 1, 2 , 3, І-мостіння, загальною площею 2700 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2021 року виправлено допущену в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року описку та зазначено вірно в тексті рішення адресу нерухомого майна - « АДРЕСА_1 ».

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено добросовісності заволодіння майном, а саме, що в момент заволодіння майном він не знав (і не повинен був знати) про неправомірність заволодіння майном, а також, що він отримав це майно за таких обставин, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право власності на майно ТОВ «Естейт Сіті» є таким, що набуто правомірно, однак ОСОБА_1 не визнає та оспорює право власності товариства, у зв`язку із чим вимоги за зустрічним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Естейт Сіті», особа, яка не є учасником справи та не була залучена до участі у справі, - Дніпровська міська радаоскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року скасовано в частині визнання за ТОВ «Естейт Сіті» права власності на нерухоме майно - нежитлову одноповерхову споруду Виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А ?, А ??, А ???, огорожа № 1, 2, 3, І-мостіння, загальною площею 2700 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Естейт Сіті» до ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на предмет і підстави позову, неповно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не визначився належним чином із колом відповідачів, які повинні відповідати за заявленими зустрічними позовними вимогами та не роз`яснив позивачу за зустрічним позовом його прав, зокрема щодо залучення до участі у справі у якості співвідповідача Дніпровської міської ради, яка є власником земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18 квітня 2022 року ТОВ «Естейт Сіті» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

26 травня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 21 лютого 2020 року між AS «PrivatBank», як продавцем, та ТОВ «Естейт Сіті», як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна номер: 451, який посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т. В., за умовами якого Продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає у власність нежитлову одноповерхову споруду Виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А ?, А ??, А ???, огорожа № 1, 2, 3, І-мостіння, загальною площею 2700 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору купівлі-продажу майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 1,8157 га, кадастровий номер: :03:328:0217, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

12 березня 2020 року між з AS «PrivatBank» як продавцем, та ТОВ «Естейт Сіті», як покупцем, укладено договір про внесення змін № 1 до договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме було внесено зміни щодо визначення вартості об`єкту нерухомого майна, який є предметом договору.

31 березня 2020 року складено акт приймання-передачі майна до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 лютого 2020 року, за яким між AS «PrivatBank», як продавець, передало, а ТОВ «Естейт Сіті», як покупець, прийняло у власність майно: нежитлову одноповерхову споруду Виставкового центру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

06 квітня 2020 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Крючковою Т. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 51887366, на підставі якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано перехід права власності на майно за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Естейт Сіті» на підставі вищезазначених договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 лютого 2020 року, договору про внесення змін № 1 від 12 березня 2020 року, акту приймання-передачі майна від 31 березня 2020 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України ).

Позивачем у такому позові може бути особа, яка вважає себе власником майна, проте не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16ц (провадження № 61-42670св18) вказано, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову у позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Подібний за змістом висновок викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Звернувшись до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1 , ТОВ «Естейт Сіті» просило суд визнати за ними право власності на нерухоме майно - нежитлову одноповерхову споруду Виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А ?, А ??, А ???, огорожа № 1, 2, 3, І-мостіння, загальною площею 2700 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що спірний об`єкт нерухомого майна - Виставковий центр літ. А-1, навіси літ. А ?, А ??, А ???, огорожа № 1, 2, 3, І-мостіння, загальною площею 2700 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який у цій справі просить визнати за собою ТОВ «Естейт Сіті», розташований на земельній ділянці загальною площею 1,8157 га, кадастровий номер: :03:328:0217, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та вказана земельна ділянка належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради та між Дніпровською міською радою і ТОВ «Естейт Сіті» існує спір щодо користування цією земельною ділянкою.

З огляду на загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди)Дніпровська міська рада є належним відповідачем у справі, але не була залучена до участі у цій справі.

Оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Сіті» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов