Справа № 342/396/22
Провадження № 2/342/340/2022
03 жовтня 2022 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді Андріюк І.Г.,
з участю секретаря судового засідання Малик Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Письмове розпорядження на випадок смерті він не зробив, але з часу народження позивача й до дня смерті батька вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний побут і під час сімейних розмов ОСОБА_4 неодноразово наголошував, що будинковолодіння АДРЕСА_1 буде власністю позивача. В цілому даний жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 .
Реалізуючи своє право на спадщину за законом після смерті батька, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до державного нотаріуса, однак йому відмовлено в задоволенні звернення через реєстрацію спадкового господарства як колгоспного двору. Позивач фактично вступив в управління спадковим майном: доглядає та обслуговує спадкове господарство, виготовив технічну документацію на будинок за власні кошти, обробляє земельну ділянку та вчиняє всі інші дії по догляду за будинком, однак не може належним чином реалізувати своє спадкове право через вищезазначені обставини.
Станом на 15 квітня 1991 року в будинковолодінні АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1954 р.н., помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачка ОСОБА_2 , 1958 р.н., позивач та відповідачка ОСОБА_5 , 1985 р.н.
Провадження у даній справі відкрито 03.06.2022, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 22.07.2022 подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 та просять визнати за ними право власності по 1/4 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 ; визнати за відповідачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов мотивований тим, що до спадкового майна ОСОБА_4 входить тільки частка житлового будинку з господарськими будівлям і спорудами в АДРЕСА_1 , розмір якої нотаріус немає можливості визначити, оскільки дане господарство є колгоспним двором. Кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/4 частині. Відповідно, ОСОБА_1 претендує на свою 1/4 частину господарства та на 1/4 частину, спадкуючи за заповітом після смерті батька, ОСОБА_4 . Позивачам за зустрічним позовом належить по 1/4 частині вищевказаного будинковолодіння.
Ухвалою суду від 25 липня 2022 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
26.07.2022 позивач-відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмету позову у справі із доказами направлення такої заяви відповідачам-позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . Заява мотивована тим, що за життя, 28 січня 2012 року, ОСОБА_4 зробив письмове розпорядження на випадок смерті, згідно з яким все своє майно, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у АДРЕСА_1 заповів позивачу. Даний заповіт посвідчений секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстровано в реєстрі за № 5, ніким не скасований та не оскаржений. На підставі заяви позивача про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 нотаріусом заведена спадкова справа.
Ухвалою суду від 09.08.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 07.09.2022, однак розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи.
Учасники справи у судове засідання 22.09.2022 не з`явилися, 21.09.2022 подали до суду заяви про розгляд справи без них. Позивач-відповідач ОСОБА_1 у заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачі-позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги зустрічної позовної заяви підтримують в повному обсязі.
Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15 червня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13 січня 1988 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 .
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56.
Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Оскільки суспільна група господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , - «колгоспний двір», право власності на майно колишнього колгоспного двору набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору.
Станом на 15.04.1991 в господарстві по вул. Леся Мартовича у с. Чернятин були зареєстровані та проживали: голова господарства ОСОБА_4 , 1954 р.н., дружина ОСОБА_2 , 1958 р.н., син ОСОБА_1 , 1982 р.н. та дочка ОСОБА_6 , 1985 р.н.; суспільна група господарства колгоспника, що стверджується витягом з погосподарської книги № 1 (ос. рах. 69) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 роки, виданим 11 травня 2022 р. Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради за № 24/157.
З наведеного слідує, що даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на праві сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », актовий запис № 264 від 24.07.2010. Даний шлюб розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.12.2014 по справі № 346/5959/14-ц, яке набрало законної сили 28.12.2014, після розірвання шлюбу ОСОБА_9 залишено прізвище « ОСОБА_8 ».
Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За заповітом, посвідченим 28.01.2020 секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 5, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає по АДРЕСА_1 , все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 , 1982 року народження. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 65710391 (номер в реєстрі нотаріальних дій 5), що стверджується копією інформаційної довідки № 65532537 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою відповідно 10.07.2021 Городенківською районною державною нотаріальною конторою.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 325 від 20 квітня 2021 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 ; разом з ним проживали, були зареєстровані та вели спільне господарство: син ОСОБА_1 , 1982 р.н., невістка ОСОБА_10 , 1987 р.н., внук ОСОБА_11 , 2008 р.н., що стверджується довідкою № 24/149, виданою 06.05.2022 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради.
Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 07 серпня 1982 р. Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, підтверджується, що позивач-відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , запис за № 42 від 07 серпня 1982 р. в книзі записів актів про народження.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , були подружжям, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 13.11.1977 Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 75 від 13.11.1977 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу.
Із копії спадкової справи № 263/2021, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивач-відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (10.07.2021). Копією Витягу № 65532554 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 10.07.2021 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 67957753 (номер у нотаріуса 263/2021), спадкодавець ОСОБА_4 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Дружина померлого ОСОБА_4 відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , як непрацездатна вдова спадкодавця, маючи, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (28.07.2021) подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь сина ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_4 входить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що належала йому як члену колишнього колгоспного двору.
Підставою звернення позивача-відповідача ОСОБА_1 до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 400/02-31 від 03 травня 2022 р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був ОСОБА_4 , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами колишнього колгоспного двору не визначені.
З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 12.04.2022, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1980 році, господарські будівлі та споруди в 1987, 1988 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 06.05.2022 становить 125000 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я».
За вищезгаданим господарством рахується земельна ділянка розміром 0,1749 га, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, про що свідчить довідка № 24/148, видана 06.05.2022 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 310510507, сформованої 22.09.2022, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Досліджені судом докази підтверджують, що позивач-відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 успадкував 1/4 частки у житловому будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому, як члену колишнього колгоспного двору, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого в ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частку нерухомого майна. Крім того, ОСОБА_1 належить 1/4 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/4 (1/2) частки.
Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правомірно набули право власності кожна на 1/4 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Позивачі-відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві заявили вимогу про захист права відповідачапозивача ОСОБА_1 , що не стосується захисту їхніх прав, тому вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем-відповідачем ОСОБА_1 права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом та часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.
На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 76, 81, 82, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майнозадовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

- позивач-відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

- відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

- відповідачка-позивачка ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повний текст судового рішення складено 03.10.2022.

Суддя: Андріюк І.Г.