Справа № 553/5608/22
Провадження № 2-н/553/725/2022
У Х В А Л А

іменем України

03.11.2022м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду міста Полтави Подмаркова Ю.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ "Лубенська птахофабрика" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду міста Полтави із заявою, в якій просить 361783,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно із частиною 1 статті 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обґрунтоване тим, що, відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 161 Цивільного процесуального кодексу України, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження.

Перелік вимог, визначених частиною першою статті 161 Цивільного процесуального кодексу України, які можуть розглядатися в порядку наказного провадження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, зокрема, відповідно до вимог пункту частини 1 статті 161 Цивільного процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано якщо: заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно пункту 5 частини 2 статті 163 Цивільного процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ст. 163 ч. 3 п. 4 ЦПК України).

У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Однак, будь-які документи, що вказують на розмір компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, зокрема, довідки бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо до заяви не долучено.

Варто також зазначити, що за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Вирішуючи справи такої категорії, суди встановлюють як факт затримки виплати належних працівнику сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відсутність спору про їх розмір, так і наявність вини роботодавця у затримці розрахунку при звільненні.

У наказному провадженні можуть існувати лише безспірні вимоги заявника - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що заявником не надано доказів нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто не доведено безспірність розміру заборгованості, наявні підстави відмовити у видачі судового наказу.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись статтями 23, 160, 161, 165, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ "Лубенська птахофабрика" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя Ю.М. Подмаркова