ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1275/21

Провадження № 22-ц/4820/1649/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Магера О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 671/1275/21 за позовом ОСОБА_4 до Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради, ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2022 року (суддя Ніколова С. В.)

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , про визнання частково недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначав, що з 1988 йому та членам його сім`ї в порядку поліпшення житлових умов було надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , в якій були зареєстровані та проживали: позивач - ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_8 , син - ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_9 та внучка - ОСОБА_7

20 грудня 1994 року відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду № 2482-Х11 від 19.06.1992 квартира була приватизована позивачем, його дружиною, сином, донькою та внучкою, а також відповідачем, ОСОБА_5 , який на той час був його зятем. Квартира була передана в спільну часткову власність в частці по 1/6 кожному.

Позивач вважає незаконною приватизацію 1/6 частки квартири відповідачем ОСОБА_5 , який на момент проведення приватизації не був зареєстрований у квартирі і права на приватизацію житла не мав. Крім того, приватизація квартири та включення відповідача до числа учасників приватизації були здійснені без отримання його, позивача, згоди. Зазначає, що ОСОБА_5 був зареєстрований у спірній квартирі лише 07.10.1997, тобто після завершення приватизації квартири, а тому не міг бути учасником приватизації.

Зазначає, що питанням приватизації та оформленням потрібних документів для приватизації квартири на той час займалася його дружина ОСОБА_8 , адже він мав проблеми зі здоров`ям, йому ж було відомо лише про факт приватизації квартири. З текстом свідоцтва про право власності на квартиру він детально ознайомився після смерті дружини, яка померла, і таким чином дізнався про порушення його права.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_4 просив суд визнати частково недійсним з дати видання та скасувати розпорядження відділу приватизації міськвиконкому Волочиської міської ради Хмельницької області № 36 від 16.12.1994 в частині визнання відповідача ОСОБА_5 учасником приватизації державного житлового фонду та передачі йому у спільну часткову власність 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 ; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 20.12.1994 року відділом приватизації Волочиського міськвиконкому Хмельницької області в частині визнання ОСОБА_5 учасником приватизації державного житлового фонду та передачі йому у спільну часткову власність 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2022 року (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 23 серпня 2022 року) в позові ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказів у справі. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що записи зроблені у домовій книзі перенесені з картки прописки, яка свідчить що в період 1992-1996 років відповідач ОСОБА_5 зареєстрований у спірній квартирі не був, інакше у картці були б про це відомості. Зазначає, що суд першої інстанції, досліджував копію інвентаризаційної справи не в повному обсязі, адже у ній були відсутні заяви про згоду на приватизацію всіх дорослих членів сім`ї, а також заяви-замовлення на огляд квартири і відповідно виготовлення техпаспорту, акт виходу інженеру ЗБТІ, результати обмірів квартири. На думку позивача, суд першої інстанції мав би витребувати та оглянути оригінал інвентаризаційної справи. Також позивач посилається на те, що суд у своєму рішенні вказує, що він досліджував паспорт відповідача ОСОБА_5 та не зазначає, що була досліджена лише ксерокопія паспорта відповідача, завірена зацікавленою особою, що, на думку позивача, не може бути належним та допустимим доказом.

Вказує, що у приватизації житлового фонду можуть приймати участь лише особи, які постійно проживають у квартирі на день її приватизації, а постійне проживання осіб перевіряється довідкою про реєстрацію всіх осіб, які бажають брати участь у приватизації житла. На день приватизації спірна квартира обслуговувалась відповідним ЖЕКом і саме він мав видавати довідку про склад сім`ї і прописку, яка відсутня у всіх наданих і досліджених судом документах. Про те, що відповідач ОСОБА_5 нібито був зареєстрований за адресою спірної квартири з 1992 року є лише ксерокопія його паспорту, яка не може бути належним та допустимим доказом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. Крім того, Волочиською міською радою подано клопотання про слухання справи у відсутності представника ради.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 20 грудня 1994 року, яке видане відділом приватизації Волочиського міськвиконкому, квартира АДРЕСА_2 загальною площею 63,5 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 в рівних частках.

Крім того, у свідоцтві зазначено, що квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Здійснена реєстрація квартири в Волочиському РБТІ на праві спільної сумісної власності та запис у реєстрову книгу за № 18а, реєстровий № 101 (а.с. 6, 101 на звороті).

Зазначене свідоцтво про право власності на житло видане на підставі розпорядження керівника відділу приватизації міськвиконкому від 16 грудня 1994 року № 36. Із змісту даного розпорядження вбачається, що подану наймачем ОСОБА_4 заяву на приватизацію вказаної вище квартири, яка використовувалася ним та членами його сім`ї на умовах найму, було задоволено (а.с. 100).

Співвласник квартири ОСОБА_8 , дружина позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10). Після її смерті спадкоємцем за заповітом є її син ОСОБА_3 (а.с. 18).

Згідно з копією паспорта відповідача ОСОБА_5 (серія НОМЕР_1 , виданого Волочиським РВ УМВС України в Хмельницькій області 21.03.1997), останній 18.09.1992 року був прописаний у квартирі АДРЕСА_2 та виписаний 23.05.1997 року, а в подальшому знову прописаний у цій квартирі з 07.10.1997 року та виписаний 30.07.1999 року (а.с. 87-88).

З 19 січня 2018 року відповідач ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 26 на звороті, 88).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимим доказами порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» при приватизації квартири.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 345 ЦК України установлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Порядок здійснення приватизації державного житла в Україні визначено Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Цей Закон закріплює поняття приватизації, об`єкти та способи приватизації, поняття житлових чеків і порядок розрахунків за приватизоване житло. Законом також врегульовані права і обов`язки наймачів і власників, проведення приватизації і оформлення права власності, використання одержаних коштів, утримання приватизованих квартир, сплати податку на житло та соціальний захист населення при приватизації. До об`єктів приватизації належать: квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції)), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом: а) безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 м2 загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 м2 на сім`ю; б) продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають у них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку)

Відповідно до чинного на момент приватизації спірної квартири Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 серпня 1994 року № 72 (надалі - «Положення»), зокрема п. 5, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Відповідно до пп. 13, 14 Положення, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно п. 18 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви.

Форма заяви викладена у додатку 2 до Положення, згідно якого заява підписується наймачем та повнолітніми членами його сім`ї, а їх підписи засвідчує керівник підприємства по обслуговуванню житла.

Згідно п. 19 Положення згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви.

За змістом пунктів 20-21 Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. (частина перша стаття 21 ЦК України).

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів в підтвердження того факту, що ОСОБА_5 не мав права на участь у приватизації квартири АДРЕСА_2 . А тому, дійшов обгрунтованого висновку щодо відмови в позові.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки доказів у справі, оскільки суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не досліджувався оригінал паспорта відповідача ОСОБА_5 , з огляду на те, що належно засвідчена копія паспорта ОСОБА_5 надана в суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_11 є письмовим доказом у справі, який містить інформацію щодо предмета доказування і оцінюється судом в сукупності з іншими доказами. При цьому, позивач чи його представник, ставлячи під сумнів відповідність поданої копії паспорта, не були позбавлені можливості заявити в суді першої інстанції клопотання про витребування оригіналу паспорту відповідно до приписів ч. 6 ст. 95 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції і впливали на їх законність.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай