БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/614/22
Провадження № 2/730/245/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2022 р. м. Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Луговець О.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного підприємства «СОЮЗ+» про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ПП «СОЮЗ+», в якому просить: 1/визнати недійсним рішення загальних зборів ПП «СОЮЗ+» від 11 серпня 2022 року в частині внесення до статутного капіталу підприємства нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 77 кв.м; 2/визнати недійсним акт прийому-передачі від 11 серпня 2022 року ОСОБА_2 до статутного капіталу ПП «СОЮЗ+» нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 77 кв.м; 3/визнати недійсним Статут ПП «СОЮЗ+» в редакції від 11.08.2022р. в частині створення статутного капіталу за рахунок передачі ОСОБА_2 до статутного капіталу об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 77 кв.м; 4/скасувати державну реєстрацію змін до юридичної особи ПП «СОЮЗ+» від 05 жовтня 2022 року 006000767, пов`язану зі зміною розміру статутного (складеного капіталу (пайового фонду) юридичної особи, реєстратор - Заєвська В.П., Височанська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області. Свої вимоги обгрунтовує тим, що за час перебування з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі ними в 2016 році було придбано вказане нежитлове приміщення-магазин, який є їх спільною сумісною власністю подружжя. Однак, після подачі ним позову про розподіл майна він з поданих ОСОБА_2 документів дізнався, що в процесі судового провадження про розірвання шлюбу відповідачка 11.08.2022р. прийняла рішення про внесення даного нежитлового приміщення до складу статутного капіталу ПП «СОЮЗ+» , засновником якого вона являється, змінила юридичну адресу підприємства, склала і підписала з обох сторін відповідний акт приймання-передачі майна, провела державну реєстрацію змін до юридичної особи, проте не встигла здійснити реєстрацію прав власності на це нежитлове приміщення за ПП «СОЮЗ+». Вважає, що зазначене спірне нерухоме майно до статутного фонду ПП «СОЮЗ+» ОСОБА_2 внесла без його згоди як співвласника цього майна, при цьому відповідачка діяла не в інтересах сім`ї, а намагалася таким чином уникнути його розподілу, що суперечить вимогам ст.60, 61, 65 СК України, ст.369 ЦК України в зв`язку з чим і звернувся до суду за захистом свого права.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Усталена практика Європейського суду з прав людини визначає, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення в справах «Занд проти Австрії», «Олександр Волков проти України», «Сокуренко і Стригун проти України», «Посохов проти Росії» та ін.).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Водночас, приписами ч.1 ст.2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Справи, що належать до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України, за змістом пунктів 3, 4, 15 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Аналіз положень п.4 ч.1 ст.20 ГПК України вказує на те, що справи в спорах щодо правочинів незалежно від їх суб`єктного складу, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, підлягають розгляду господарськими судами; винятком є спори щодо таких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства (п.37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020р. у справі №922/88/20, п.8.4 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021р. у справі №916/2813/18).

Водночас, аналіз норм ст.2, 9, 14, 15 СК України дозволяє дійти висновку, що ознакою сімейних прав і обов`язків є їх тісний зв`язок з відповідним носієм, що зумовлює неможливість їх передання (перекладення) іншій особі. Тобто носії таких прав та/або обов`язків можуть врегулювати свої відносини, пов`язані з їх реалізацією та/або виконанням, за домовленістю, зокрема, шляхом укладення договору, про який йдеться в ст.9 СК України, однак передати та/або перекласти зазначені права та/або обов`язки на іншу особу їх носії не можуть.

Спірним правочином, про який йдеться у позовній заяві ОСОБА_1 , не регулюються сімейні права та обов`язки між подружжям, а тому він не є правочином у сімейних правовідносинах.

Відтак, посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на невідповідність правочину вимогам ст.60, 61, 65 СК України не свідчить про його укладення в сімейних правовідносинах, оскільки норми зазначених статей регулюють відносини реалізації подружжям права спільної сумісної власності, яке передбачене статтями 368-372 ЦК України. Право власності не належить до сімейних прав, а суб`єктами права власності можуть бути фізичні особи, у тому числі ті, які не перебувають у сімейних правовідносинах, юридичні особи, держава, територіальні громади тощо.

Тому, на думку суду даний спір про визнання недійсним укладеного одним з подружжя ( ОСОБА_2 ) без згоди іншого з подружжя ( ОСОБА_1 ) правочину щодо внесення спільного сумісного нерухомого майна (нежитлового приміщення) до статутного капіталу юридичної особи - ПП «СОЮЗ+» (основна вимога) та визнання недійсними подальших змін до Статуту підприємства й скасування їх державної реєстрації (похідні вимоги) мають розглядатися господарським судом відповідно до п.4 ч.1 ст.20 ГПК України.

Вказаний висновок суду грунтується на правовій позиції, висловленій у п.8.1-8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021р. у справі №916/2813/18, й хоча порівнювальні правовідносини у справах не є повністю подібними, протев даній ситуації доцільно скористатися також правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16.02.2021р. у справі №911/2390/18 (де витлумачено словосполуку «з приводу» нерухомого майна як виключну підсудність спорів).

Зокрема, з огляду на вказаний правовий висновок (п.7.21-7.25), суд враховує, що за визначенням Академічного тлумачного словника синонімами словосполуки «з приводу» є прийменники «відносно», «стосовно», «щодо», в зв`язку з чим згідно з п.4 ч.1 ст.20 ГПК України господарська юрисдикція поширюється на спори, вимоги за якими стосуються правочинів незалежно від їх суб`єктного складущодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі як безпосередньо, так і опосередковано, а сам спір може стосуватися й інших прав та обов`язків, що пов`язані з правочинами з приводу акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі; у таких спорах акції, частки, паї, інші корпоративні права в юридичній особі не обов`язково виступають як безпосередні об`єкти спірного правочину й матеріального правовідношення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження в справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 повинні розглядатися в порядку господарського судочинства, в зв`язку з чим, у відкритті провадження у справі за даним його позовом необхідно відмовити.

Одночасно на виконання вимог ч.5 ст.186 ЦПК України суд роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд вказаної справи належить до юрисдикції господарських судів, зокрема, з огляду на суб`єктивний склад учасників, їх місцезнаходження та предмет позову до компетенції Господарського суду Чернігівської області.

На підставі викладеного, ст.60, 61, 63, 65 СК України, ст.368-372 ЦК України, ст.4, 19, 186 ЦПК України, ст.2, 4, 20 ГПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 у відкритті провадження в справі за його позовом до ОСОБА_2 , Приватного підприємства «СОЮЗ+» про визнання правочину недійсним відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до ст.354 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець