Ухвала

20 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 441/281/21

провадження № 61-9042ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відновлення в Державному реєстрі речових прав,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , який діє у свої інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просило виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації.

У березні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», просили визнати протиправним рішення державного реєстратора Тузяка П. Т. Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо реєстрації права власності АТ КБ «ПриватБанк» на будинок АДРЕСА_1 , індексний номер 31626017 від 29 вересня 2016 року; скасувати державну реєстрацію права власності АТ КБ «ПриватБанк» на будинок АДРЕСА_1 , яка проведена на підставі договору іпотеки, № 322 від 21 березня 2008 року; відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправним рішення державного реєстратора Тузяка П. Т., Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, щодо реєстрації права власності АТ КБ «ПриватБанк» на будинок АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності АТ КБ «ПриватБанк» на будинок АДРЕСА_1 , проведену на підставі договору іпотеки, серія та номер 322, виданий 21 березня 2008 року. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року скасовано та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

13 вересня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційного скаргою на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

За змістом положень пункту 1частини другої статті 389 ЦПК України, у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження на пункт 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, у касаційній скарзі необхідно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у відповідних постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» містить доводи про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, посилання на окремі постанови Верховного Суду та доводи про їх неврахування, що може свідчити про оскарження заявником судового рішення з підстав пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Проте заявник не обґрунтував цю підставу, а також, не конкретизував чи оскаржує він судове рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, що не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Зазначаючи у касаційній скарзі, що підставою касаційного оскарження судових рішень є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Проте заявник не зазначив щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Формальне посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Враховуючи те, що заявник не виконав процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення обґрунтованих підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року вважати неподаною та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко