Справа № 2-4554/2008
Провадження №2/489/875/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110012 від 29.08.2007 у розмірі 186971 грн. 16 коп., судовий збір за подання позову в розмірі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 30 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між сторонами 29.08.2007 був укладений кредитний договір № DN81AR03110012 на суму 241892,79 грн. зі сплатою 0,75 % річних на суму залишку заборгованості на строк до 28.08.2014. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує з`явилася заборгованість у розмірі 186971,16 грн., яка складається з: 169882,91 грн. борг за кредитом; 11041,76 грн. борг за процентами за користування кредитом; 4325,45 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 1721,04 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що дійсно, між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № DN81AR03110012 від 29.08.2007. Проте, він не погоджується із тим, що на час подання позову банку за ним рахувалася заборгованість. Згідно ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2009, встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.03.2009 був задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ГУ ДАІ в м. Києві, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Управління ДАІ УМВС України у Миколаївській області, треті особи: ОСОБА_1 , ЗАТ КБ «Приватбанк» про визнання права власності на автомобіль, усунення перешкод у користування власністю. У вказаному рішенні встановлено, що згідно довідки, наданої продавцем спірного автомобіля… вбачається, що у АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 220 000 грн. і станом на 27.12.2007 виконав свої зобов`язання перед банком в повному обсязі. При цьому, послання у тексті вказаного рішення на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.12.2008, підтверджує, що йдеться про той самий кредит, отриманий ОСОБА_1 від 29.08.2007. Враховуючи виконання ним зобов`язань перед банком ще в грудні 2007 року, оскільки в нього було вилучено автотранспортний засіб на виконання договору на покриття сум всього кредиту в повному обсязі, тому позов не підлягає задоволенню, адже порушує його права та призведе до подвійного стягнення сум та як наслідок до подвійної фінансової відповідальності позичальника.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що рішення, на яке посилається відповідач у своєму відзиві, частково ґрунтувалося на рішенні суду від 22.12.2008 за цією справою, що було скасоване. А саме, третій абзац з кінця на сторінці 4 рішення суду від 12.03.2009. А саме, вказано, що порушене право АТ КБ «Приватбанк» захищене рішенням суду від 22.12.2008. Скасування рішення суду призвело до незахищеності прав банку та невідповідності дійсності рішення суду від 12.03.2009. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором.

Ухвалою суду від 26.07.2021, заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху.

Ухвалою суду від 04.08.2021, заяву про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та зупинено до набрання законної сили судовим рішенням за результатами вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою суду від 05.08.2021, відкрито провадження по відновленню втраченого провадження у справі № 2-4554/2008.

Ухвалою суду від 27.10.2021, частково відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-4554/2008.

Ухвалою суду від 12.11.2021, поновлено розгляд заяви про перегляд заочного рішення по справі № 2-4554/2008.

Ухвалою суду від 02.12.2021, скасовано заочне рішення від 22.12.2008 по цивільній справі № 2-4554/2008 та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.02.2022, цивільну справу прийнято до провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 25.07.2022, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 16.08.2022, призначено судове засідання в режимі відео конференції.

Протокольною ухвалою від 28.09.2022 ЗАТ КБ «Приватбанк» було замінено на правонаступника АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

При подачі позовної заяви позивач просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представниця відповідача подала заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 29 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DN81AR03110012 на суму 241892,79 грн. зі сплатою 0,75 % річних на суму залишку заборгованості, який мав діяти до 28.08.2014.

З умовами договору ОСОБА_1 був ознайомлений, договір був ним підписаний.

Із наданих позивачем розрахунків, станом на 20.06.2008, у зв`язку з невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором кредиту, сума заборгованості складає: 169882,91 грн. борг за кредитом; 11041,76 грн. борг по процентам за користування кредитом; 4325,45 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 1721,04 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, всього 186971,16 грн.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Факт укладання договору та отримання коштів за цим договором відповідачем не оспорюється.

Як на підставу відмови у задоволенні позову, відповідач посилається на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.03.2009, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Головного управління ДАІ в м. Києві, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Управління ДАІ УМВС України у Миколаївській області, треті особи ОСОБА_1 , Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання права власності на автомобіль марки «Мітцубісі Галант», 2007 року випуску, усунення перешкод у користуванні власністю, задоволено.

При винесенні вищевказаного рішення суду, в мотивувальній частині, судом встановлено, що згідно довідки наданої продавцем спірного автомобіля ОСОБА_3 про його продажу позивачці ОСОБА_2 вбачається, що у АТ «ПриватБанк» ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 220 000,00 грн. і станом на 27 грудня 2007 року виконав свої зобов`язання перед банком в повному обсязі. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.12.2008, яке набрало законної сили, задоволено позов ЗАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. Припинено дію договору кредиту від 29.08.2007 між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 . З ОСОБА_1 стягнуто на користь ЗАТ «ПриватБанк» суму боргу за кредитним договором у розмірі 186971,16 грн.. також зазначено, що право ЗАТ КБ «Приватбанк» захищено у судовому порядку, оскільки повністю задоволено позовні вимоги.

Суд не може прийняти вказані доводи, з огляду на таке.

Відповідач посилається на те, що судовим рішенням встановлено факт відсутності боргу перед банком.

Дане твердження не має обґрунтування, оскільки вказане вбачається лише з пояснень, позивачки ОСОБА_2 яка зазначила, що прийняла від представника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 довідку АТ «Приватбанк» про відсутність заборгованості та погашення кредиту в повному обсязі. Саму довідку ОСОБА_1 суду не надав.

Більш того вказане було лише обґрунтуванням пред`явленого позову, при встановленні фактичних обставин, суд лише зазначив про наявність судового рішення від 22.12.2008 про задоволення позовних вимог банку, констатувавши що права ЗАТ КБ «Приватбанк» захищені у судовому порядку.

Заочне судове рішення по дійсній справі було скасоване, на даний час права позивача АТ КБ «Приватбанк» жодним чином не захищені, заборгованість не погашена.

Таким чином, суд не може прийняти доводи відповідача в частині того, що факт відсутності заборгованості встановлений судовим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.03.2009.

На даний час заборгованість ОСОБА_1 не погашена, доказів зворотного не надано.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст.631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання визначені у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором, зокрема, відсотки за користування кредитом, пеню за прострочення виконання зобов`язання припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 05.12.2019р. у справі № 205/5456/16-ц, (провадження № 61-32720св18).

В пункті 2.3.3 кредитного договору № DN81AR03110012 від 29.08.2007 сторони передбачили, що у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених договором, банк на власний розсуд має право: а) змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідно повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

За наслідками порушення позичальником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту із посиланням на ст.ст.1050, 1054 ЦК України банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110012 від 29.08.2007 у розмірі 186971,16 грн..

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Наданий позивачем розрахунок позивач не спростував, доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем також не надано.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1700 гривен.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 247, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 186971,16 грн. (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят одну гривну шістнадцять копійок), яка складається з:

-заборгованості по кредиту 169882,91грн. (сто шістдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дві гривни дев`яносто одна копійка);

-заборгованості по відсоткам 11041,76грн. (одинадцять тисяч сорок одна гривна сімдесят шість копійок);

-пені 1721,04грн. (тисяча сімсот двадцять одна гривна чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1700грн. (одна тисяча сімсот гривен).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено «28» вересня 2022 року.

Суддя Н. Рум`янцева