Номер провадження: 22-ц/813/6306/22
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/3624/21

Номер провадження: 22-ц/813/6306/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі», 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Петренка В.С. 18 січня 2022 року, про відмову в забезпеченні позову,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) визнати незаконними дії АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» та ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» по відключенню 06.10.2021 року споживача ОСОБА_1 від постачання електричної енергії за адресою - м. Одеса, Фонтанська дорога 98/Д; 2) зобов`язати АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» та ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» укласти договір із споживачем ОСОБА_1 про постачання та розподіл електроенергії за адресою - АДРЕСА_1 ; 3) зобов`язати АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» та ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» здійснити планову повірку засобу комерційного обліку, встановленого у житловому будинку позивача за адресою - АДРЕСА_1 , на підставі показників якого ОСОБА_1 сплачувались кошти на особовий рахунок НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; 4) зобов`язати АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» та ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» зробити перерахунок заборгованості, що виник по особистому рахунку № НОМЕР_3 , після реєстрації за ОСОБА_1 07.05.2019 року права власності на садовий будинок за адресою - АДРЕСА_1 , внаслідок споживання електричної енергії сторонніми особами (а. с. 1 - 3, 12 - 16, 29 - 38).

2.2. Короткий зміст зустрічної позовної заяви

У грудні 2021 року ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить: 1) стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 92 165,20 грн., 2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» інфляційні нарахування 6331,75 грн. та три відсотки річних у розмірі 2132,62 грн.; 3) стягнути з відповідача сплачений судовий збір. (а.с. 50-55)

2.3 Короткий зміст заяви про забезпечення позову

В заяві про забезпечення позову ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» просить застосувати заходи забезпечення позову, а саме: 1) накласти арешт на садовий будинок АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:11167249; 2) накласти арешт на земельну ділянку, ділянка АДРЕСА_2 , кадастровий номер::34:012:0153, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:22166199.

Вищевказана заява про забезпечення позову обгрунтована тим, що станом на дату подання позовної заяви у ОСОБА_1 існує борг за спожиту електроенергію у розмірі - 92 165,20 грн.. Позивач є законним власником об`єкту постачання, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , з 07.05.2019 року, тому останній несе обов`язок утримувати дане майно, а відтак і здійснювати оплату за фактично спожиту електричну енергію. У разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна, буде мати можливість переоформити право власності на об`єкт, у зв`язку з чим майнові права ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» будуть порушені внаслідок завдання збитків в розмірі суми не отриманих коштів за фактично спожиту електричну енергію по вказаному об`єкту (а. с. 70 - 74).

2.4 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вказані заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами (а. с. 92 - 95).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» в апеляційній сказі просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2022 року про відмову в забезпеченні позову. Постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) заява про забезпечення позову розглянута з порушенням встановленого процесуальним законодавством строку; 2) судом не було перевірено запропонований спосіб забезпечення позову з пов`язаними вимогами зустрічної позовної заяви; 3) набуття статусу позивача за зустрічним позовом жодним чином не впливає на реалізацію прав ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» щодо забезпечення зустрічного позову. Хибними є висновки суду на те, що на час розгляду заяви про забезпечення позову ще не вирішено питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви (а. с. 96 - 98).

2.7. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.03.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2022 року про відмову в забезпеченні (а. с. 107).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.03.2022 року справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду з повідомленням учасників справи (а. с. 108).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2022 року повернуто доповнення ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до апеляційної скарги (а. с. 124).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2022 року задоволено клопотання ОСОБА_3 , діючої від імені ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а. с. 125 - 126).

13.04.2022 року ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи.

14.04.2022 року ОСОБА_2 падала клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні, яке відбувалось в режимі відеоконференції адвокат Притула А.С., діюча від імені ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», просила апеляційну скаргу задовольнити. Ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо, клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження вказаних обставин, які викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи, не надано жодного доказу.

Відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України, особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Варто зауважити, що зазначену заяву було направлено в електронному вигляді. При цьому, вона не містить електронного цифрового підпису, у порушення норм ЦПК України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», підлягає задоволенню частково.

3.2 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржена ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмовиу забезпеченні позову. Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду в частині обґрунтування підстав відмови у забезпеченні позову.

3.4 Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Предметом первісної позовної заяви по даній справі є визнання незаконними дій по відключенню електропостачання, зобов`язання вчинити певні дії, а зустрічного позову - стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення зустрічного позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Отже, ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» не доведено необхідності забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку. Так як заявником не доведено та не надано доказів імовірності утруднення виконання або невиконання майбутнього рішення суду в разі невжиття зазначених заходів забезпечення позову.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що у даному випадку ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» не довело, що запропоновані заходи забезпечення позову відповідають вимогам співмірності заявленим позовним вимогам.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з обґрунтуванням судом підстав відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову з посиланням на те, що: «….Таким чином суду незрозуміло, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно позивача призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Тобто, судом не встановлено підстав для необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не зрозуміло, яким чином рішення суду, в разі задоволення позову, не може бути виконаним або будуть труднощі по його виконанню…».

Якщо суду щось є незрозумілим, то він це повинен усунути під час розгляду справи або заяви про забезпечення позову.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Між тим, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції посилання суду на «….Таким чином суду незрозуміло, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно позивача призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Тобто, судом не встановлено підстав для необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не зрозуміло, яким чином рішення суду, в разі задоволення позову, не може бути виконаним або будуть труднощі по його виконанню…».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не у повні мірі відповідають вимогам діючого процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з цієї частинипосилання суду на «….Таким чином суду незрозуміло, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно позивача призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Тобто, судом не встановлено підстав для необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не зрозуміло, яким чином рішення суду, в разі задоволення позову, не може бути виконаним або будуть труднощі по його виконанню…».

В решті ухвалу необхідно залишити без змін.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову, після її перегляду в апеляційному порядку, не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2022 року про відмову в забезпеченні позову змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2022 року про відмову в забезпеченні позову посилання суду на:«….Таким чином суду незрозуміло, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно позивача призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Тобто, судом не встановлено підстав для необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не зрозуміло, яким чином рішення суду, в разі задоволення позову, не може бути виконаним або будуть труднощі по його виконанню…».

В решті ухвалу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 12 травня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе