ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5730/22 Справа № 202/1935/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання: Астатурян А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року, яке постановлено суддею Бєсєдою Г.В. в місті Дніпро, відомості про дату складання повного тексту рішень суду в матеріалах справи відсутні, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 01.10.2014 року позивача було призначено на посаду заступника директора філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Державного підприємства Об`єднана гірничо-хімічна компанія. В подальшому позивача, на підставі ч. 4 ст. 36 КЗпП України, з 01.02.2015 року переведено заступником директора Філії з безпеки - керівником служби безпеки, а з 02.01.2018 року, у зв`язку з реорганізацією відповідача з Державного підприємства в Публічне акціонерне товариство, переведено на посаду заступника директора філії з безпеки. На підставі наказу акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія від 20.07.2020 року № 369 позивача переведено заступником директора Філії з безпеки та контролю.

01.03.2021 року позивача було ознайомлено з наказом Про визначення дати звільнення заступника директора філії з безпеки та контролю філії ВГМК АТ ОГХК № 40 від 01.03.2021 року, відповідно до якого позивача звільнено з 01.03.2021 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Позивач вважає, що наказ є незаконним, оскільки не містить чітко сформульованого одноразового грубого порушення конкретних трудових обов`язків, що стало підставою для його звільнення. Наказ № 37 від 24.02.2021 року також є незаконним, оскільки позивач 24.02.2021 року перебував у відпустці та відповідно зазначений наказ не може бути підставою для його звільнення. Зазначав, що протягом останніх місяців його роботи відповідачем було видано декілька наказів, розпоряджень та листів, що були спрямовані на ініціювання штучних службових розслідувань, а звернення позивача щодо уточнення завдань з виконання відповідних розпоряджень залишалися без відповідей. Відповідачем не дотримано передбаченого ст.149 КЗпП України порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода та не відібрано у позивача письмові пояснення з приводу одноразового грубого порушення, а лист позивача щодо роз`яснення з метою належного виконання та обґрунтування причин, що об`єктивно перешкоджають дотриманню закону під час виконання вимог наказу відповідача від 01.02.2021 року №37-В, залишився без відповіді. Порушення трудових прав призвели до значних моральних страждань позивача, викликаних необхідністю зміни життєвого укладу, відсутністю постійного доходу, можливості вільної реалізації своїх професійних здібностей, пошуком засобів захисту та відновлення порушеного права. Окрім зазначеного позивач наголошував, що наказ філії ВГМК АТ ОГХК № 37 від 24.02.2021 року було підписано особою, що не мала відповідних повноважень.

Тому позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ філії Вільногірський гірничо- металургійний комбінат акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія № 40 від 01.03.2021 року про визначення дати звільнення заступника директора філії з безпеки та контролю філії ВГМК АТ ОГХК за вчинення одноразового грубого порушення про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора філії з безпеки та контролю філії ВГМК АТ ОГХК за одноразове грубе порушення, згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КзпП України; визнати незаконним та скасувати наказ філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія № 37 від 24.02.2021 року про звільнення заступника директора філії ВГМК АТ ОГХК ОСОБА_1 днем фактичного виходу на роботу з посади заступника директора філії з безпеки та контролю філії ВГМК АТ ОГХК за одноразове грубе порушення, згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КзпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора філії з безпеки та контролю філії ВГМК АТ ОГХК або на аналогічній посаді згідно штатного розпису філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія з 02.03.2021 року; стягнути з акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.; стягнути з акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2021 року по день винесення рішення включно.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволені частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія № 37 від 24.02.2021 року про звільнення заступника директора філії з безпеки та контролю філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія за вчинення одноразового грубого порушення.

Визнано незаконним та скасовано наказ філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія № 40 від 01.03.2021 року про визначення дати звільнення заступника директора філії з безпеки та контролю філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора філії з безпеки та контролю у філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія.

Стягнуто з АТ Об`єднана гірничо-хімічна компанія на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 689 241 (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч двісті сорок одна) грн. 60 коп.

Стягнуто з АТ Об`єднана гірничо-хімічна компанія на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Стягнуто з АТ Об`єднана гірничо-хімічна компанія на користь держави судовий збір в сумі 9 798 (дев`ять тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн. 01 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 726 (сімсот двадцять шість) грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі АТ Об`єднана гірничо-хімічна компанія, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що оскаржувані накази не містять формулювання, які саме трудові обов`язки не виконані позивачем.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що винність дій позивача доведена проведеною перевіркою, за результатами якої встановлено невиконання позивачем внутрішнього розпорядчого документу наказу АТ ОГХК № 37-В від 01.02.2021 року щодо підготовки звітності.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною діяльністю відповідача, зокрема погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача- адвокат Скалецький В.А. просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, на його думку, без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01.10.2014 року ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника директора філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Державного підприємства Об`єднана гірничо-хімічна компанія. (а.с.9)

01.02.2015 року ОСОБА_1 було переведено заступником директора філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Державного підприємства Об`єднана гірничо-хімічна компанія з безпеки - керівником служби безпеки, з 02.01.2018 року переведено на посаду заступника філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Державного підприємства Об`єднана гірничо-хімічна компаніяз безпеки. (а.с.10)

Наказом від 20.07.2020 року № 369 ОСОБА_1 переведено заступником директора філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Державного підприємства Об`єднана гірничо-хімічна компаніяз безпеки та контролю.

Згідно наказу т.в.о. голови Правління АТ ОГХК № 37-В від 01.02.2021 року ОСОБА_1 було зобов`язано у термін до 03.02.2021 року підготувати звіт та відзвітувати керівництву АТ ОГХК про усунення недоліків, внаслідок яких допущені порушення, зазначені в актах службових розслідувань: №300720/01 від 30.07.2020 року; №315/А від 28.10.2020 року; № 336/А від 18.11.2020 року; № 341 /А від 19.11.2020 року; № 369-а від 07.12.2020 року; №380-а від 09.12.2020 року. (а.с.14)

З копії виписки з протоколу засідання правління АТ ОГХК № 16 від 23.02.2021 року, вбачається, що правлінням було вирішено звільнити 24.02.2021 року ОСОБА_1 з посади заступника директора філії з безпеки та котролю філії ВГМК АТ ОГХК за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Наказом філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від 24.02.2021 року № 37 «Про звільнення заступника директора філії з безпеки та контролю філії ВГМК2 АТ ОГХК ОСОБА_1 звільнено днем фактичного виходу на роботу (після закінчення періоду щорічної відпустки або тимчасової непрацездатності) за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а саме невиконання належним чином п. 1 та не виконання п. 2 наказу заступника директора з безпеки та контролю філії ВГМК Баранником М.М. (а.с.12)

Наказом філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат акціонерного товариства Об`єднана гірничо-хімічна компанія № 40 від 01.03.2021 року «Про визначення дати звільнення заступника директора філії з безпеки та контролю ВГМК АТ ОГХК ОСОБА_1 було звільнено 01 березня 2021 року з роботи за однократне, грубе порушення трудових обов`язків за п. 1. ч. 1 ст. 41 КЗпП України. (а.с.11)

Відповідно до довідки про середню заробітну плату № 689 від 16.03.2021 року, середня заробітна плата ОСОБА_1 з 01.01.2021 року по 28.02.2021 року склала 48 018, 40 грн., середньогодинна заробітна плата склала 308, 80 грн. (а.с.148)

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному наказі про звільнення ОСОБА_1 № 40 від 01.03.2021 року не зазначено які саме трудові обов`язки ним не виконані або неналежно виконані, відповідачем не надано докази, на підтвердження вчинення позивачем грубого одноразового порушення, наявність його вини у настанні негативних наслідків для підприємства, оскаржуваний позивачем наказ № 37 від 24.02.2021 року було прийнято під час перебування позивача у відпустці.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Так, право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 29.01.2020 року у справі № 759/1122/19 та Постанові від 22.08.2019 року у справі № 309/3460/16-ц.

Згідно з вимогами ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений ст. 149 КЗпП України, згідно з якою до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ч. 3, 4 ст. 149 Кодексу).

Отже, підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 17.01.2019 року у справі № 343/6/18.

Таким чином, для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 21.11.2018 року у справі № 401/3301/17.

При цьому, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 04.04.2018 року у справі № 821/935/16 у подібних правовідносинах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення за порушення, яке має ознаку одноразовості. Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали (могли настати) внаслідок такого порушення. Грубість порушення трудових обов`язків характеризуються характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір.

Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 309/3460/16-ц.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору зокрема за пунктом 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до вимог трудового законодавства порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Наявність вини є обов`язковою умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звільнення ОСОБА_1 в наказі від 24.02.2021 року № 37, який виданий в період щорічної відпустки позивача, зазначено неналежне виконання п.1 та ігнорування п.2 наказу № 37-В від 01.02.2021 року, яким ОСОБА_1 зобов`язано підготувати звіт та прозвітуватись про усунення недоліків, внаслідок яких допущені порушення, зазначені в актах службових розслідувань та в наказі від 01.03.2021 року № 40 зазначено вчинення ОСОБА_1 одноразового грубого порушення.

Вирішуючи питання яке саме порушення ОСОБА_2 своїх трудових обов`язків стало підставою для його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України та чи є таке порушення одноразовим та грубим, суд першої інстанції, на думку колегії суддів правильно зазначив, що наказ № 37 від 24.02.2021 року виданий у період щорічної відпустки ОСОБА_1 та конкретного факту невиконання ОСОБА_1 обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, у наказах про його звільнення не зазначено, тобто, не вказано за яке конкретне одноразове грубе порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 підлягає звільненню, за яких обставин було вчинено цей проступок, характер такого проступку.

Крім того суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність в наказах про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України вказівки на конкретне порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 свідчить про те, що відповідач не дотримався порядку застосування до працівника дисциплінарного стягнення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в оскаржуваний наказ № 37 від 24.02.2021 року прийнятий під час перебування позивача у відпустці, а в наказі 3 ;) від 01.03.2021 роуц не зазначено які саме трудові обов`язки ОСОБА_1 не виконані або неналежно виконані, не зазначено докази, на підтвердження вчиненого позивачем грубого порушення, не зазначено про наявність його вини у настанні негативних наслідків для підприємства.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що оскаржувані накази не містять формулювання, які саме трудові обов`язки не виконані позивачем, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що винність дій позивача доведена проведеною перевіркою, за результатами якої встановлено невиконання позивачем внутрішнього розпорядчого документу наказу АТ ОГХК № 37-В від 01.02.2021 року щодо підготовки звітності, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України здійснено відповідачем без достатніх на те підстав, достатніх та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки позивача, підтвердження факту завдання ним шкоди підприємству та її розміру відповідачем суду не надано, правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи відповідачем не доведена, тому вимоги позивача в частині визнання незаконними та скасування наказів про звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, підлягають задоволенню, оспорюваний наказ визнанню незаконним та скасуванню з 24.01.2021 року, а позивача має бути поновлено на роботі, а тому вимога про поновлення на посаді є похідною від вказаної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100 (далі Порядок №100).

Колегією суддів перевірено проведений судом першої інстанції розрахунок суми середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та колегія суддів вважає його правильним та погоджується з ним, оскільки він проведений з урахуванням довідок, наданих сторонами у справі на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, оскільки при його звільненні підприємством порушено норми трудового законодавства, в той час, як підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не бере до уваги з вище наведених підстав.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду.. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2022 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко