Справа № 944/4072/21
Провадження №2/944/354/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Василиці Н.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди особі з інвалідністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди особі з інвалідністю.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що об 10год 10хв 28.07.2021року, він, перебуваючи на другому поверсі Яворівського районного суду Львівської області, за адресою: вул.Будівельна,5 м.Яворів Львівської області, сидів у лівому крилі даного приміщення на лавці в очікуванні судового засідання. В цей час до нього підійшов відповідач ОСОБА_3 , який не зважаючи на те, що він не мав наміру з ним розмовляти, в цинічній формі почав йому погрожувати, дослівно: «що ти хочеш в міської ради, тобі скушно живеться...», натякаючи на те, що за його заявою, органами Національної поліції було порушено кримінальне провадження та внесено відомості в ЄРДР про кримінальне правопорушення, відносно кримінальних діянь посадових осіб Яворівської міської ради. Вважає, що вищезазначені слова відповідача слід трактувати як неприховану погрозу, з метою позбавити його життя, чи в інший спосіб позбавити його здоров`я, щоб «скушно» йому не жилося.

Відповідач в цинічній, вульгарній формі почав дорікати йому, та насміхатися з нього, через стан його здоров`я. Так, він дійсно, хворіє на цукровий діабет є інсулінозалежним, переніс два інфаркти, два оперативні втручання з метою відновлення коронарного кровообігу, та на підставі рішення МСЕК йому встановлена друга група особи з інвалідністю. Принизливе ставлення зі сторони відповідача, з причин його недуги, та вульгарне нагадування йому про хворобу і інвалідність завдало йому глибокого психоемоційного болю та душевних страждань. Оскільки він не відповідав відповідачу на його хуліганські випади, викликала в останнього, додаткову озлобленість. Відповідач «образився», що він його ігнорує, та крикнувши «чо ти ігнориш» на декілька секунд відволікся від нього.

В подальшому, відповідач продовжив знущатися з нього, через те, що в нього поганий зір (він дійсно носить окуляри), далі з словами «ти що погано бачиш» почав демонстративно розмахувати перед його обличчям аркушами паперу, причому це відбувалося з ціллю познущатися з нього через стан його здоров`я, як з особи з соціальним статусом «особи з інвалідністю». В кінці цього сеансу приниження відповідач обізвав його «бандитом і розбійником» і пригрозив йому «примусовим приводом» на якесь міфічне засідання суду на яке ніби то він не з`являється.

Після цих подій Кенцало залишив його в спокої і піднявся по сходах на третій поверх приміщення Яворівського районного суду Львівської області.

Такі дії відповідача, спричинили в нього приступ стенокардії, через хронічну серцеву недостатність, внаслідок перенесених двох інфарктів міокарда, та операції на серці, через що він змушений був вжити таблетки «сіднофарму» з метою уникнення третього інфаркту. Оскільки, за твердженнями медиків третій інфаркт він не переживе.

В подальшому він змушений був звернутися за допомогою у приймальне відділення Новояворівської лікарні, де йому зробили кардіограму, виписали необхідні лікарські препарати, та попередили, що подібні психоемоційні переживання будуть коштувати йому життя.

Своїми діями відповідач спричинив приниження його честі, гідності, репутації керівника, вчителя, науковця, тобто, вчинив дії, що можуть кваліфікуватися як посягання на право особи (зокрема особи з інвалідністю на честь і гідність), як основну Конституційну гарантію.

Відповідач своїми діями наніс йому глибокі душевні рани, фізичні страждання та спричинив загрозу його життю і здоров`ю.

Просить суд зважити на те, що моральна шкода заподіяна особі в результаті діянь інших осіб не може бути обрахована з допомогою кваліметричних методик, і визначається: «судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру відшкодування. Враховуються вимоги розумності і справедливості» ( ст. 23 ЦК України).

Просить суд, ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 100 000 грн моральної шкоди, завданої його хуліганськими діями та погрозами стосовно його особи (особи з інвалідністю). Внести судову заборону для ОСОБА_3 , наближатися до нього на відстань меншу ніж 10 метрів у всіх місцях публічного і громадського простору.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , відмовився від розгляду позовної вимоги в частині внесення судової заборони наближатися до нього на відстань меншу ніж 10 метрів у всіх місцях публічного і громадського простору, оскільки, останній перебуває на даний час у Львівському СІЗО№19. Крім цього, зменшив позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди. Зважаючи на матеріальний стан відповідача, просить, стягнути з останнього на його користь моральну шкоду в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170гривень.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Тимощук О.І. позовні вимоги заперечив та пояснив, що у позивача впродовж багатьох років є упереджене ставлення до відповідача. Як позивач, так і відповідач дуже часто є учасниками судових засідань у Яворівському районному суді Львівської області. Можливо, перед судовим засіданням у приміщенні Яворівського районного суду Львівської області між позивачем та відповідачем і була якась розмова, однак, незрозуміло, як та перед ким відповідач принижував гідність, честь чи репутацію позивача. Що стосується покликання позивача на те, що відповідач погрожував йому вбивстом, це також його особиста думка. Що стосується самого стягнення моральної шкоди, то слід прийти до наступного, у своїх позовних вимогах позивач не ставить питання про захист честі, гідності, ділової репутації чи спростування інформації, похідними від яких мала б бути спричинена моральна шкода. Крім цього, як з`ясовано в судовому засіданні позивач тривалий хворіє, і те, що йому стало погано є наслідком хронічних захворювань, а не виною відповідача. Також, слід зазначити, що позивач являється особою працюючою за фахом якому встановлено 04.03.2021року інвалідність другої групи загального захворювання на строк до 01.04.2022, а не безтерміново, він веде повноцінний спосіб життя та не є особою з обмежиними можливостями.

Також, слід зазначити що відповідно до вимог ч.3ст.307ЦКУкраїни знімання фізичної особи на фото,кіно, теле,-чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках встановлених законом. Однак, не зважаючи на вимоги Закону, та не отримавши згоди відповідача позивач таємно здійснював відеозйомку на свій мобільний телефон, відтак долучений відеодиск не може бути належним та допустимим доказом в розумінні вимог ст.78ЦПК України.

Вважає, що заявлений позов є необґрунтований, оскільки вина відповідача у спричиненні ним позивачу моральної шкоди не доведена жодними доказами. Просить в задоволенні позовним вимог відмовити.

Крім цього, до початку розгляду справи по суті, подав клопотання в якому просить, стягнути з позивача на користь відповідача вартість правової допомоги у справі №944/4072/21 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди в розмірі14 000грн. яку повинен сплатити йому відповідач. В обгрунтування клопотання покликався на те, що відповідач ОСОБА_3 на даний час перебуває у Львівському СІЗО №19, оскільки, відносно нього триває розгляд кримінальної справи та не має можливості прибути в судове засідання. 06 вересня 2021року між ним та відповідачем був укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до розрахунку вартості робіт адвоката, він надав відповідачу правову допомогу: а саме, за вивчення позовної заяви та долучених документів до неї -тривалістю 2(дві)години вартість 4 000 (дві тисячі)грн. Ознайомлення із справою в суді - 2 000 (дві тисячі) грн. Вивчення та опрацювання клопотань та інших документів, що надішшли Замовнику під час підготовчого судового засідання та в процесі судового засідання - вартістю 2 000 (дві тисячі) грн. не залежно від їх кількості та форми подання. Участь в судових засіданнях з добиранням в судове засідання за місцем його проведення - вартість 6 000 (шість тисячі) грн. не залежно від кількості судових засідань.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази, повно і всебічно встановивши дійсні обставини справи, слід прийти до наступного.

Відповідно до довідки серії 12 ААБ №054566 до акту огляду медико-соціальної експертної комісії міжрайонної спеціалізованої МСЕК №2 від 04.03.2021 позивачу ОСОБА_1 встановлено інвалідність другої групи загального захворювання на строк до 01.04.2022, та рекомендовано роботу за фахом, без додаткових навантажень.

З довідки серії 12 ААБ №611270 до акту огляду медико-соціальної експертної комісії міжрайонної спеціалізованої МСЕК №2 від 09.03.2022 позивачу ОСОБА_1 встановлено інвалідність другої групи загального захворювання безтерміново та рекомендовано роботу за фахом, без додаткових навантажень.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, ст. 28).

У відповідності до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Разом із тим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, та право на недоторканність ділової репутації.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду.

Тобто слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року).

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 278/1638/19 (провадження № 61-3525св21).

Крім цього, суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності.

Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Тобто, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, слід зазначити, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими.

З позовної заяви вбачається, що наведені факти не містять посилання на жоден факт, який може бути перевірений на достовірність, а відображає власну критичну оцінку позивача, висловлену у формі оціночних суджень. Викладені позивачем факти в позовній заяві, щодо висловлювання відповідача за своїм змістом є оціночними судженнями.

З долученого до матеріалів диску, на якому міститься відеозапис записаний позивачем, з його мобільного телефону, який досліджено в судовому засіданні вбачається, що на коридорі в приміщенні Яворівського районного суду Львівської області стоїть відповідач, та в подальшому звертається до особи, яка на відео відсутня, із словами: "хелов", "що ти хочеш від міської ради", "тобі що скучно живеться",скажи будь-ласка як здоров`я", "доречі як твоя гіпроглікемічна кома, не заважає керувати транспортним засобом", "що за ігнор", "ти погано бачиш", ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що за понти","приходь на засідання суду, не забудь".

Крім цього, відомості викладені у позовній заяві та на відеозаписі містять значні розбіжності, а саме, у позові позивач вказує на те "що за його заявою, органами Національної поліції було порушено кримінальне провадження та внесено відомості в ЄРДР про кримінальне правопорушення, відносно кримінальних діянь посадових осіб Яворівської міської ради та вважає, що вищезазначені слова відповідача, слід трактувати як неприховану погрозу, з метою позбавити його життя, чи в інший спосіб позбавити його здоров`я, щоб «скушно» йому не жилося", однак під час перегляду відео, жодних посилань на кримінальне провадження немає. Також на вищевказаному відео відсутня інформація проте, що відповідач обізвав позивача «бандитом і розбійником» і пригрозив йому «примусовим приводом» у судове засідання.

Крім цього, позивач у своїх позовних вимогах не покликається на спростування інформації, яка на його думку спричинила йому моральну шкоду.

Також, слід зазначити що прізвища позивача на відеозаписі не озвучено, самого позивача на відео не видно, не міститься образливих та дискримінуючих висловлювань, тобто, інформація яка міститься на диску є оціночними судженнями, а відтак не могла жодним чином порушити права позивача та спричинити йому моральну шкоду.

Також, слід зазначити що відповідно до вимог ч.3ст.307 ЦКУкраїни знімання фізичної особи на фото,кіно, теле,-чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках встановлених законом. Однак, не зважаючи на вимоги Закону, та не отримавши згоди відповідача позивач таємно здійснював відеозйомку на свій мобільний телефон.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується самим позивачем позивач дійсно тривалий час , хворіє на цукровий діабет є інсулінозалежним, переніс два інфаркти, два оперативні втручання з метою відновлення коронарного кровообігу, та на підставі рішення МСЕК йому була встановлена спочатку третя група інвалідності загального захворювання, а в подальшому, 04.03.2021 інвалідність другої групи загального захворювання на строк до 01.04.2022, та з 09.03.2022 позивачу ОСОБА_1 встановлено інвалідність другої групи загального захворювання безтерміново та рекомендовано роботу за фахом, без додаткових навантажень, тобто, стан здоров`я позивача погіршився ще до подій з відповідачем

Посилання позивача, на те, що саме внаслідок хуліганських випадів та образ відповідача у в нього як в особи з інвалідністю виник приступ стенокардії, через хронічну серцеву недостатність, внаслідок перенесених двох інфарктів міокарда, та операції на серці, через що, він змушений був вжити таблетки «сіднофарму» з метою уникнення третього інфаркту та в подальшому змушений був звернутися за допомогою у приймальне відділення Новояворівської лікарні, де йому зробили кардіограму, виписали необхідні лікарські препарати, та попередили, що подібні психоемоційні переживання будуть коштувати йому життя, не підтверджується жодними доказами, з яких слідувало б що позивач дійсно в цей день звертався за допомогою у приймальне відділення Новояворівської лікарні.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає порушення цивільних прав позивача, які підлягають захисту, та вважає заявлені позовні вимоги,безпідставними необґрунтованими та недоведеними, у задоволенні яких слід відмовити.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, якими є витрати на професійну правничу допомогу, у разі відмови в позові покладаються на позивача (ч.2ст.141 ЦПК України.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VIгонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідачем заявлено про відшкодування за рахунок позивача 14000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За положеннями ч.3ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.У рішеннях Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 06 вересня 2021року, адвокат Тимощук О.І. надав та зобов`язався надати ОСОБА_3 правову допомогу за винагороду 14 000гривень.

У даному випадку на підтвердження своїх вимог відповідачем представлено : ордер на надання правничої допомоги ВС 1104819 від 28.10.2021, що виданий на підставі договору від 06.01.2021; текст вказаного договору, яким передбачено оплату за надання послуг після завершення розгляду справи, розрахунок про надані послуги в яких відображено обсяг виконаних робіт та їх вартість .

З огляду на конкретні обставини справи: справа незначної складності, яка розгля дається за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі обсяг юридичної/технічної роботи, що для професійного досвідченого адвоката не складає дуже багато часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, обсяг наданих послуг адвоката, його участь у двох судових засіданнях, виходячи з критерію розумності, пропорційності, справедливості співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд переконаний, що розмір витрат є явно завищеним. Суд критично оцінює співмірність витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн та зменшує такі до 2500,00 грн, оскільки, не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 12, 13, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 294, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди особі з інвалідністю - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Позивач: ОСОБА_1

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: Швед Н.П.