Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 вересня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Федорова А.В.,

Справа № 521/15458/20

Провадження № 2/521/208/22

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1

Представник ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 .

Третя особа ОСОБА_4 .

Представник ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , за участю третьої особи: ОСОБА_4 , за яким просить визнати за ним право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника ОСОБА_7 , у зв`язку із чим відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є його син ОСОБА_1 , та дружина ОСОБА_6 . У встановлений законом строк з моменту смерті батька заявник звернувся до П`ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, була заведена спадкова справа №277/2008 щодо майна ОСОБА_7 . Заявник не має можливості надати нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. З метою отримання дублікату вказаного документа, він звернувся із заявою до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла». У відповіді зазначено, що дублікати приватизаційних документів видаються власникам (співвласникам) житла з письмової згоди у випадку втрати або зіпсування оригіналів. Згідно інформації право власності на ѕ частки спірної квартири зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі Договору дарування. Право власності ОСОБА_6 на частку вказаної квартири було припинено, а отже вона не може надати згоду на отримання дублікатів приватизаційних документів на квартиру. Виходячи з цього, доцільним є залучення ОСОБА_8 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У зв`язку з тим, що заявник не має можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку, 19 серпня 2020 року він звернувся до нотаріуса з заявою про видачу постанови про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки заявник не надав оригіналів документів, що підтверджують право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1 , то нотаріус відмовив у видачі йому Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало ОСОБА_7 . Тому, позивач, вимушений звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2020 року відкрито провадження по цій справі.

Представник позивача адвокат Атаманчук Н.С. звернулася до суду із клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем по цій справі, а саме: замінити у справі №521/15458/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом первісного відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , інші засоби зв`язку невідомі, посилаючись на такі обставини.

Відповідно до абз. 5, 6 п. 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатися нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

Предметом позову ОСОБА_1 є визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є його син, ОСОБА_1 , та дружина, ОСОБА_6 . Керуючись вищевказаною нормою в якості відповідача у справі була вказана ОСОБА_6 .

Проте, як стало відомо із заяви ОСОБА_8 від 09.10.2020 року про закриття провадження у справі, поданої до Малиновського районного суду м. Одеси 12.10.2020 року, відповідач ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підтвердження факту смерті додано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , виданого 13.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі, актовий запис № 9912.

Після смерті ОСОБА_6 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. 07.03.2014 року було заведено спадкову справу №5/2014 та 25.03.2015 року видано свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2020 року у справі №521/15458/20 задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано від Одеського державного нотаріального архіву відомості зі спадкової справи №5/2014, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. щодо майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , про коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

У відповідь на ухвалу суду Одеським державним нотаріальним архівом листом від 12.11.2020 року №3974/01-20 надано інформацію, з якої вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , якій, зокрема, 25.03.2015 року за реєстровим №208 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з ѕ (трьох/четвертих) часток квартири під номером АДРЕСА_1 , та яка зареєстрована та проживала на момент видачі вказаного Свідоцтва за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2020 року замінено у справі № 521/15458/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом первісного відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , інші засоби зв`язку невідомі.

Відповідач ОСОБА_3 про судові засідання сповіщалася в установленому законом порядку, в судові засідання не з`явилася, відзиву на позов не подавала.

Третя особа ОСОБА_4 надала до суду письмові пояснення, в яких просила у задоволенні позовної заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_6 (замінено на ОСОБА_3 ), третя особа - ОСОБА_4 , про визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування, відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке.

Як вбачається із змісту позовної заяви, фактично підстава звернення позивача полягає у тому, що державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі прийнято постанову від 19.08.2020 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу, оскільки будь-яких інших підстав чи документів, що свідчать про порушення його законних прав чи інтересів, не наведено. Слід також зазначити, що в абзаці другому резолютивної частини вказаної постанови. Позивачу визначено порядок її оскарження. На підставі вищенаведеного, враховуючи обставини, що викладені у позовній заяві, а також враховуючи ті докази, що надані позивачем на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, то ОСОБА_3 не є належними відповідачем у справі, оскільки нею не порушуються законні права та інтереси позивача, а також не існує будь-якого спору щодо будь-якого майна між зазначеними особами.

Позивач в обґрунтування обраного ним способу захисту свого порушеного права, посилається на положення ст. 392 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо приналежності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно, в тому числі коли інші особи чинять перешкоди власнику або незаконно вилучають його у власника. Формулювання норми ст. 392 приводить до однозначного висновку про те, що ці спори мають розглядатися в порядку позовного провадження, при цьому позивачем за даним позовом може бути виключно власник майна. Крім того, слід зазначити, що згідно висновку, що викладений у постанові Касаційного господарського суду Верховного суду у справі № 905/494/18, у разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. Позивачем не доведено того, що відповідач ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне нерухоме майно. Крім того, позивачем не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження наявності у нього права власності на майно, що дає підстави стверджувати, що він не є його власником, а тому застосування до спірних правовідносин положень ст. 392 Цивільного кодексу України, є безпідставним.

Третя особа ОСОБА_4 надала до суду письмові пояснення по справі, де зазначила, що до суду із позовною заявою звернувся громадянин ОСОБА_9 . Відповідно до даних витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.03.2008 р. № 18013942, власником Ѕ частини квартири, щодо ј якої заявлені позовні вимоги, значиться ОСОБА_7 . Копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 містить інформацію про те, що громадянин ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Копія свідоцтва про народження громадянина ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , рік народження видно не чітко, складена російською та/або казахською мовою, а офіційного перекладу вказаного свідоцтва на українську мову позивачем не надано. Копія свідоцтва про шлюб, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 (після шлюбу - ОСОБА_6 ) , складеного російською мовою, серії НОМЕР_4 , також надана без офіційного перекладу українською мовою. Згідно копії витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі № 14707552 від 23.05.2008 р., спадкодавцем значиться громадянина ОСОБА_7 . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 145 Сімейного кодексу України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Таким чином, діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повинні мати прізвище « ОСОБА_11 » в силу прямої вказівки закону. Проте, із наданих до суду доказів вбачається, що позивач ( ОСОБА_9 ) та спадкодавець майна ( ОСОБА_7 ) мають різні прізвища. Будь-яких доказів на встановлення юридичного факту, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_1 , до суду не надано.

Представник позивача надав до суду письмові пояснення, де зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_7 , у зв`язку із чим відкрилась спадщина, до складу якої входить Ѕ (одна друга) частка у праві спільної власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 . Заповіту спадкодавець не залишив. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є його син, ОСОБА_1 , та дружина, ОСОБА_6 . У встановлений законом строк з моменту смерті батька позивач звернувся до П`ятої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. В результаті чого була заведена спадкова справа №277/2008 щодо майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . З метою оформлення своїх спадкових прав, у 2020 році позивач звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Задля підтвердження реєстрації права власності спадкодавця, нотаріусом надіслано запит до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської

ради. У своїй відповіді від 26.12.2019 року на запит нотаріуса КП «Бюро технічної

інвентаризації» Одеської міської ради зазначило, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване: за ОСОБА_6 Ѕ - частина, за ОСОБА_7 ј частина на підставі ОСОБА_12 від 29.02.2008 р., УЖКГ і ПЕК, свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів 19.12.1997р., № 5-7539; за ОСОБА_6 ј частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою 07.10.2008 р., за №3-1495. Таким чином, після ознайомлення з матеріалами спадкової справи, позивачу стало відомо, що дружина спадкодавця 29.02.2008 року (після смерті спадкодавця) отримала дублікат правовстановлюючого документу на квартиру та зареєструвала право власності спадкодавця на підставі дублікату. Відповідно, Свідоцтво про право власності на квартиру, № НОМЕР_5 , видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради народних депутатів 19.12.1997 р. за номером 10908, яке знаходиться у позивача, є недійсним. Окрім цього, інший спадкоємець за законом - ОСОБА_6 порушила права позивача, не надавши йому оригінал дублікату свідоцтва. Отже, позивач не має можливості пред`явити нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно.

З метою отримання дублікату вказаного документа, позивач звернувся із заявою до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла». У відповіді на заяву від 30.07.2020 р. №130-15/01/07 зазначено, що згідно ст. 25 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. за №396, дублікати приватизаційних документів видаються власникам (співвласникам) житла з письмової згоди у випадку втрати або зіпсування оригіналів. Також у відповіді зазначається, що всі спірні питання, що стосуються приватизації житла вирішуються у судовому порядку.

У зв`язку з тим, що у позивача відсутній документ, який посвідчує право власності спадкодавця на майно та отримання його дублікату не є можливим, через те, що заяву на видачу дублікату повинні подати усі власники майна, державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ворсуляк А.М. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №16970/02-31 від 19.08.2020 року. Виходячи з цього, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

При виборі особи, яка є відповідачем у даному спорі позивач керувався роз`ясненнями Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладеними у Листі від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13. Зокрема, п. 3.3., де вказано, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Після звернення до суду позивачу стало відомо, що спадкоємець ОСОБА_7 - ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Оскільки на час звернення позивача до суду ОСОБА_6 не мала процесуальної правоздатності та дієздатності, за заявою позивача було здійснено заміну відповідача на належного, а саме на особу, яка є спадкоємцем ОСОБА_6 - ОСОБА_3 .

Окрім цього, позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 03.04.2015 року подарувала частку спірної квартири третій особі, ОСОБА_4 . Вказана особа з метою недопущення порушення її прав залучена до участі у справі.

У ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013 р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із положеннями ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає спадкоємцю у реалізації права на оформлення спадкового майна, володіння, користування та розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна, єдиним ефективним способом захисту права позивача є визнання права власності в порядку спадкування.

Щодо заперечень третьої особи проти задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 181 ЦПК, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору має право надати пояснення, в яких можуть бути викладені заперечення проти задоволення позову.

Третя особа, ОСОБА_4 скористалась наданим їй правом та 25.03.2021 р. подала до суду пояснення. За змістом даних пояснень, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, адже позивач не надав доказів порушення відповідачем, ОСОБА_3 , його законних інтересів та наявності спору стосовно майна. Виходячи з цього, третя особа вважає, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем по справі. Окрім цього, вказано, що позивач не має права на позов, адже не є власником майна.

З викладеними у поясненнях третьої особи доводами позивач не погоджується.

Як зазначено вище, позивач звернувся з даним позовом тому що нотаріус не має можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу. Оскільки нотаріус правомірно відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, у позивача немає підстав для оскарження вказаної постанови, у зв`язку з чим єдиним ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідачами у таких справах є інші спадкоємці, які прийняли спадщину. Матеріалами справи підтверджені викладені у позові обставини, а саме: коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 , факт отримання одним зі спадкоємців - ОСОБА_6 дублікату правовстановлюючого документу після смерті ОСОБА_7 та факт того, що даний правовстановлюючий документ після отримання ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом був повернутий ОСОБА_6 (про що свідчить відмітка, зроблена нотаріусом на примірнику Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Іващенко О.І. 07.10.2008 р. за №3-1495, копія якого міститься в матеріалах спадкової справи №277/08, наданої на ухвалу суду).

Як вказано вище, станом на час звернення до суду, ОСОБА_6 померла. До складу спадщини після ОСОБА_6 увійшли усі права та обов`язки, крім тих, які нерозривно пов`язані з особою померлої. Даний позов має майновий характер, а тому позивач вважає, що правовідносини, що склалися допускають правонаступництво на підставі ст. 1218 ЦК України. І хоч відповідач ОСОБА_3 прямо не порушила права позивача, саме вона, будучи спадкоємцем померлої ОСОБА_6 має відповідати за даним позовом.

Щодо припущення третьої особи стосовно того, що позивач не є власником майна, слід зауважити, що воно спростовується положеннями ЦК України щодо спадкування. Так, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За положеннями ч. 2 ст.1820 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, з наведеного вбачається, що спадкоємець, який прийняв спадщину є власником майна, проте до оформлення спадщини та реєстрації права власності позбавлений правомочності щодо розпорядження даним майном, при цьому він не обмежений у праві володіння та користування майном. Позивач звернувся до суду до суду задля того, щоб отримати документальне підтвердження вже наявного права на майно, яке жодним чином не порушить права як відповідача, так і третьої особи. У своїх поясненнях, наданих до суду 23.06.2021 р. в порядку ст. 43 ЦПК третя особа зазначає, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити у зв`язку з розбіжностями у написанні прізвищ позивача та його батька українською мовою. З таким твердженням позивач не погоджується і вважає, що вони не заслуговують на увагу у зв`язку з наступним.

Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок) при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. З вказаного вбачається, що рішення про те, чи можливо встановити родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем, приймається виключно нотаріусом на підставі чітко визначеного переліку документів. Згідно з підпунктом 4.2 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Позивачем пред`явлено нотаріусу свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 03.02.1956 року, яке було прийняте нотаріусом в якості належного підтвердження факту родинних відносин. Дійсно, у паспорті позивача написання прізвища українською мовою відрізняється від прізвища спадкодавця, а саме: позивач - ОСОБА_13 , спадкодавець - ОСОБА_11 . Така неточність викликана допущеною помилкою при видачі паспорту позивачу та не виключає можливість встановлення факту родинних відносин на підставі свідоцтва про народження, де прізвища сина та батька зазначені однаково, російською мовою « ОСОБА_13 ». Окрім цього, у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказано, що єдиною перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину є відсутність документа, який підтверджує право власності спадкодавця, тобто нотаріусом встановлено факт родинних відносин на підставі наявних у спадковій справі документів. Факт родинних відносин визнаний також і іншим спадкоємцем ОСОБА_7 ОСОБА_6 у її заяві, посвідченій державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальн6оїх контори Іващенко О.І. 07.10.2008 року за №3-1494, поданій нотаріусу за вих. №870, яка міститься в матеріалах спадкової справи №277/08, наданої на ухвалу суду). Позивач звертає увагу, що третя особа взагалі не є учасником правовідносин щодо спадкування, а отже і не має підстав для заперечення проти задоволення позовних вимог.

Окрім цього, як вказано вище, дані пояснення третьої особи викладені не в заяві по суті справи, а тому позивач вважає, що вони взагалі не мають прийматися до уваги в якості підстави заперечень проти задоволення позовної заяви.

На розгляд справи відповідач не з`явилася, відзив на позов не подала.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року зупинено провадження у цивільній справі № 521/15458/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 308/14246/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, яка перебуває на розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2022 року поновлено провадження у цій справі, оскільки рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2022 року по цивільній справі № 308/14246/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, встановлений факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Рішення суду набрало законної сили 19.04.2022 року.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 12.06.2008 року, відповідний актовий запис № 11475.

Родинні відносини підтверджуються Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 03.02.1956 року, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2022 року по цивільній справі № 308/14246/21.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, до складу якої входить Ѕ (одна друга) частка у праві спільної власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Право власності спадкодавця на вказану вище частку кварти АДРЕСА_4 виникло на

підставі Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 , виданого Управлінням

житлово-комунального господарства Одеської міської ради народних депутатів

19.12.1997 р. за №109081. Право власності зареєстровано БТІ.

Заповіту спадкодавець не залишив.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є його син, ОСОБА_1 , та дружина, ОСОБА_6 .

У встановлений законом строк з моменту смерті батька позивач звернувся до П`ятої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. В результаті чого була заведена спадкова справа № 277/2008 щодо майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджені матеріалами спадкової справи.

З метою оформлення своїх спадкових прав, у 2020 році позивач звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Задля підтвердження реєстрації права власності спадкодавця, нотаріусом надіслано запит до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської

ради. У своїй відповіді від 26.12.2019 року на запит нотаріуса КП «Бюро технічної

інвентаризації» Одеської міської ради зазначило, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване: за ОСОБА_6 Ѕ - частина, за ОСОБА_7 ј частина на підставі ОСОБА_12 від 29.02.2008 р., УЖКГ і ПЕК, свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів 19.12.1997р., № 5-7539; за ОСОБА_6 ј частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою 07.10.2008 р., за №3-1495.

Таким чином, після ознайомлення з матеріалами спадкової справи, позивачу стало відомо, що дружина спадкодавця 29.02.2008 року (після смерті спадкодавця) отримала дублікат правовстановлюючого документу на квартиру та зареєструвала право власності спадкодавця на підставі дублікату.

Інший спадкоємець за законом ОСОБА_6 не надала йому оригінал дублікату свідоцтва. Отже, позивач не має можливості пред`явити нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно.

З метою отримання дублікату вказаного документа, позивач звернувся із заявою до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла». У відповіді на заяву від 30.07.2020 р. №130-15/01/07 зазначено, що згідно ст. 25 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. за №396, дублікати приватизаційних документів видаються власникам (співвласникам) житла з письмової згоди у випадку втрати або зіпсування оригіналів. Також у відповіді зазначається, що всі спірні питання, що стосуються приватизації житла вирішуються у судовому порядку.

У зв`язку з тим, що у позивача відсутній документ, який посвідчує право власності спадкодавця на майно та отримання його дублікату не є можливим, через те, що заяву на видачу дублікату повинні подати усі власники майна, державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ворсуляк А.М. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №16970/02-31 від 19.08.2020 року.

Виходячи з цього, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

При виборі особи, яка є відповідачем у даному спорі позивач керувався роз`ясненнями Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладеними у Листі від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13. Зокрема, п. 3.3., де вказано, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Після звернення до суду позивачу стало відомо, що спадкоємець ОСОБА_7 - ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . За заявою позивача ухвалою суду було здійснено заміну відповідача на належного, а саме на особу, яка є спадкоємцем ОСОБА_6 - ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 03.04.2015 року подарувала частку спірної квартири ОСОБА_4 . Вказана особа з метою недопущення порушення її прав залучена до участі у справі.

У ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0-13 від 16.05.2013 р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із положеннями ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0-13 від 16.05.2013 р. право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК.

У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

Оскільки відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає спадкоємцю у реалізації права на оформлення спадкового майна, володіння, користування та розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна, єдиним ефективним способом захисту права позивача є визнання права власності в порядку спадкування.

Щодо заперечень третьої особи проти задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 181 ЦПК, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору має право надати пояснення, в яких можуть бути викладені заперечення проти задоволення позову.

За змістом наданих пояснень ОСОБА_4 у задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити, адже позивач не надав доказів порушення відповідачем ОСОБА_3 його законних інтересів та наявності спору стосовно майна. Виходячи з цього, третя особа вважає, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем по справі. Окрім цього, вказано, що позивач не має права на позов, адже не є власником майна.

Позивач звернувся з позовом тому, що нотаріус не має можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу. Оскільки нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідачами у таких справах є інші спадкоємці, які прийняли спадщину. Матеріалами справи підтверджені викладені у позові обставини, а саме: коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 , факт отримання одним зі спадкоємців - ОСОБА_6 дублікату правовстановлюючого документу після смерті ОСОБА_7 та факт того, що даний правовстановлюючий документ після отримання ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за законом був повернутий ОСОБА_6 (про що свідчить відмітка, зроблена нотаріусом на примірнику Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Іващенко О.І. 07.10.2008 р. за №3-1495, копія якого міститься в матеріалах спадкової справи №277/08, наданої на ухвалу суду.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкоємець, який прийняв спадщину є власником майна, проте до оформлення спадщини та реєстрації права власності позбавлений правомочності щодо розпорядження даним майном, при цьому він не обмежений у праві володіння та користування майном. Позивач звернувся до суду до суду задля того, щоб отримати документальне підтвердження вже наявного права на майно, яке жодним чином не порушить права як відповідача, так і третьої особи.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2022 року по цивільній справі № 308/14246/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, встановлений факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Рішення суду набрало законної сили 19.04.2022 року.

У відповідності до ч 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна, згідно із ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України передбачає, що розміри частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1216 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1259, 1261 - 1265, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296 - 1298 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 13, 141, 263, 265, 268, 315, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_7 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј (одну четверту) частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витрати по оплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 27 вересня 2022 року.

СУДДЯ В. К. Гуревський