Головуючий в 1 інстанції Пустовойт Т.В.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

10 січня 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Зайцевої С.А.,

суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.

розглянувши заяву судді Лопатіної Марини Юріївни про самовідвід по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини - задоволено. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 31 грудня 2021 року ОСОБА_2 подав в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , в порядку визначеному ст. 352 ЦПК України, апеляційну скаргу безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

31 грудня 2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду визначено склад суду: Зайцева С.А. (суддя-доповідач), Барков В.М., Лопатіна М.Ю.

Матеріали даної цивільної справи № 264/5462/18 до Донецького апеляційного суду не надходили.

04 січня 2021 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою надійшла заява ОСОБА_2 , подана в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , про відвід суддів Лопатіної М.Ю. та Баркова В.М., в обґрунтування якої останнім, зокрема, зазначено, що суддя Лопатіна М.Ю. вже розглядала справу №264/5462/18 про визначення місця проживання ОСОБА_4 за зверненням первісного скаржника (його батька) і прийняла рішення про визначення місця проживання останнього із матір`ю, отже у останнього виникають законні побоювання відносно того, чи буде об`єктивним розгляд справи за теперішньою апеляційною скаргою, при заздалегідь сформованій думці судді, яка буде мати велику вагу в її особистому переконанні при прийнятті рішення. Щодо відводу судді Баркова В.М., зазначено, що 29 грудня 2021 року малолітнім ОСОБА_3 , у справі № 263/15159/21 був заявлений відвід судді Лопатіній М. Ю., вважає, що відмовляючи у задоволенні відводу, суддя Барков В.М. в ухвалі спотворив мотивування відводу та помилково визначив суб`єктний склад у справі жодним чином не перевіривши обґрунтованість викладених фактів для відводу.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року - залишено без руху.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 січня 2022 року заявлений ОСОБА_2 , поданий в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , відвід суддів Лопатіної М. Ю. та Баркова В. М., визнано необґрунтованим та вказану заяву передано для вирішення іншому складу суду, визначеному у порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

04 січня 2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду суддю Мальцеву Є.Є. визначено для розгляду заяви ОСОБА_2 , поданої в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , про відвід суддів Лопатіної М. Ю. та Баркова В.М.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 січня 2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 , поданої у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , про відвід суддів Лопатіної М. Ю. та Баркова В. М. - відмовлено.

10 січня 2022 року суддею Лопатіною М.Ю. подано заяву про самовідвід, оскільки встановлено, що вона вже приймала участь у розгляді даної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року. За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , Донецьким апеляційним судом у складі колегії суддів: суддя-доповідач Ткаченко Т.Б., судді Биліна Т.І., Лопатіна М.Ю., 24 червня 2021 року ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року залишено без змін. Тому, з метою уникнення будь-яких сумнівів суб`єктивного характеру у сторін в об`єктивності, безсторонності та неупередженості судді при розгляді справи, з метою запобігання перешкоджання в реалізації завдань цивільного судочинства щодо неупередженого і своєчасного розгляду даної справи, задля сприяння зміцненню у суспільства довіри до судової влади, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, заявила самовідвід.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Згідно з ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23 - суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У справі «Пєрсак проти Бельгії» від 01 жовтня 1982 року Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що суб`єктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, об`єктивний - визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.

Згідно вимог ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частиною 2 ст. 41 ЦПК України передбачено, що в разі задоволення заяви про відвід одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення безстороннього і об`єктивного розгляду вирішення даної справи у суді та з метою запобігання безпідставних звинувачень щодо необ`єктивності та неупередженості в розгляді вказаної справи, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, те, що метою цивільного судочинства є, крім іншого, забезпечення довіри до суду і виключення будь-яких припущень, які б викликали в учасника процесу сумнів у неупередженості суду, дотримання загальних засад цивільного судочинства, права на справедливий суд, апеляційний суд вважає можливим самовідвід судді Лопатіної М.Ю. задовольнити та матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданої в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року, передати для визначення іншого судді, у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись ст. 36, 40, 41 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву судді Лопатіної Марини Юріївни про самовідвід по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року - задовольнити.

Матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , передати до канцелярії Донецького апеляційного суду на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: