Провадження № 22-ц/801/1326/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 рокуСправа № 127/24404/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К.,

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Г. Є.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс Сел»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/24404/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Сел» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Бессараб Н. М. у залі суду, повний текст якого складено 09 червня 2022 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс Сел» (далі - ТОВ «Транс Сел») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення збитків.

Позов мотивований тим, що 13 січня 2020 року між ТОВ «Транс Сел» та ОСОБА_2 укладено договір оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) № П104/20.

Згідно з п. 6.1.1 договору, орендодавець ( ОСОБА_2 ) зобов`язалась подавати під завантаження справний автомобільний транспорт, який пройшов техобслуговування, пристосований для перевезення вантажу, забезпечений засобами пожежогасіння та засобами для надання першої медичної допомоги, тентами для кузова та причепа, що дають можливість здійснити пломбування завантаженого кузова та причепа, іншими необхідними засобами передбаченими технікою безпеки при перевезенні вантажу.

Обов`язок забезпечення збереження цілісності пломб передбачено п. 6.1.3 договору.

Згідно досягнутих домовленостей визначених п. 6.1.4, 6.1.5 договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) №П104/20, ОСОБА_2 зобов`язалась забезпечити збереження кількості та якості вантажу з моменту його прийняття і до моменту видачі в пункт призначення уповноваженій на отримання вантажу особі та доставити ввірений вантаж в пункт призначення (згідно заданого маршруту) і видати його уповноваженій на прийняття вантажу особі з належною відміткою в товаротранспортних накладних.

Пунктом 6.1.6 договору передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язалась забезпечити своїми силами керування автомобілем і його технічну експлуатацію відповідно до цілей оренди, зазначених у п. 2 договору.

Відповідно до п. 6.1.8 договору, екіпажем (водієм) є працівник орендодавця, який підпорядковується розпорядженням орендодавця щодо керування та технічної експлуатації і розпорядженням орендаря щодо комерційної експлуатації транспортного засобу. Орендодавець несе відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при перевезенні у розмірі фактичної шкоди (п. 8.6 договору).

Згідно з п. 8.1 договору, у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором і чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

13 січня 2020 року між ТОВ «Транс Сел» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого, поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань боржника ( ОСОБА_2 ) у їх повному обсязі як солідарний боржник, які можуть виникнути з виконання договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) №П104/20.

З урахуванням вказаних договорів, 22 травня 2020 року між ТОВ «Транс Сел» та ПрАТ «Зернопродукт МХП» укладено договір транспортного експедирування та перевезення вантажів №_А24/2020.

Згідно з додатком №2, п. 5.2 договору транспортного експедирування, послуги надаються вантажним транспортним засобом Renault Major, державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп марки Fruehauf ЕТ 34, державний номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_3 .

Будучи водієм на договірних умовах, виконуючи перевезення вантажу належного ПрАТ «Зернопродукт МХП», з урахуванням умов договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) № П104/20 та договору транспортного експедирування, ОСОБА_3 шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів, проїжджаючи ділянкою дороги в с. Оляниця Тростянецького району Вінницької області, 13 вересня 2020 року близько 01:30 год з причепа автомобіля вкрав зерно соняшника в загальній кількості 160 кг, ринковою вартістю на загальну суму 2076,80 грн.

Вироком Тростянецького районного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 147/81/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Пунктом 5.9.6 договору транспортного експедирування встановлено, що за крадіжку персоналом контрагента продукції сільського господарства, що належить МХП, контрагент сплачує штраф на користь МХП у розмірі 500 000 грн та відшкодовує збиток в повному обсязі. Акт про порушення, передбачені цим пунктом договору, складається МХП в односторонньому порядку, в тому числі на підставі даних GPS-треків, і є підставою для застосування шляхом зменшення плати на користь контрагента в порядку ст. 601 ЦК України.

Товариством отримано від ПрАТ «Зернопродукт МХП» претензію про сплату штрафу від 22 жовтня 2020 року за № 371, з вимогою оплатити суму штрафних санкцій згідно з п. 5.9.6 договору транспортного експедирування в розмірі 500 000 грн у зв`язку з вчиненням водієм ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно платіжного доручення № 586 від 23 жовтня 2020 року ТОВ «Транс Сел» сплатило на користь ПрАТ «Зернопродукт МХП» 500 000 грн штрафних санкцій за крадіжку персоналом контрагента продукції сільського господарства, що належить МХП, що підтверджується заключною випискою за період з 23 жовтня 2020 року по 23 жовтня 2020 року.

Збитки товариства, які полягали у сплаті цих штрафних санкцій на користь ПрАТ «Зернопродукт МХП» на виконання договору транспортного експедирування, стали об`єктивним наслідком протиправної поведінки відповідачів.

Ураховуючи договір поруки, укладений між товариством та ОСОБА_1 , позивач вважає, що поручитель ОСОБА_1 має відповідати солідарно з відповідачкою ОСОБА_2 за взятими нею зобов`язаннями по договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) № П104/20.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збитки у розмірі 500 000 грн, а також судовий збір за подання позовної заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір оренди вантажного автомобіля Renault Major, державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп марки Fruehauf ЕТ 34, державний номерний знак НОМЕР_2 , укладеного 13 січня 2020 року між ТОВ «Транс Сел» (орендар) та фізичною особою ОСОБА_2 є нікчемним, а договір поруки від 13 січня 2020 року, укладений між ТОВ «Транс Сел» та ОСОБА_1 для забезпечення виконання ОСОБА_2 основного договору оренди вантажного автомобіля не породжує жодних юридичних наслідків для поручителя ОСОБА_1 .

Позивачем не доведено належними доказами укладення договорів відповідача ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , ТОВ «Транс Сел» або ПрАТ «Зернопродукт МХП», за якими передбачено для ОСОБА_3 юридичні наслідки по відшкодуванню збитків за порушення виконання цих зобов`язань, договорів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2022 року ТОВ «Транс Сел» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 27 червня 2022 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 липня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду на 21 липня 2022 року о 09:30 год з повідомленням сторін.

21 липня 2022 року сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час ті місце розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 04 серпня 2022 року о 9 год.

04 серпня 2022 року розгляд справи було відкладено, оскільки суддя Голота Л. О., яка входить до складу колегії, перебувала у відпустці.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно визначив правовідносини, які виникли між сторонами та неправильно застосував норми матеріального права щодо підстав недійсності правочинів.

Позивач зазначає, що неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Указує, що суд першої інстанції мав самостійно кваліфікувати спірні відносини та прийняти рішення на основі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 13 січня 2020 року між ТОВ «Транс Сел» та ОСОБА_2 у простій письмовій формі було укладено договір оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) № П104/20 (далі договір оренди).

Під транспортним засобом розуміється автомобіль марки Renault Major, державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп марки Fruehauf ЕТ 34, державний номерний знак НОМЕР_2 . Строк дії оренди становить один рік від дати підписання договору.

Предметом договору є передача орендодавцем орендарю в тимчасове платне володіння та користування вантажний автомобіль, визначений у цьому договорі, а також зобов`язання забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування автомобіль під керуванням екіпажу (водія) орендодавця і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату (а.с.5).

Згідно з п. 6.1.4, 6.1.5, 6.1.8 договору оренди, орендодавець зобов`язалась забезпечити збереження кількості та якості вантажу з моменту його прийняття і до моменту видачі в пункт призначення уповноваженій на отримання вантажу особі та доставити ввірений вантаж в пункт призначення (згідно заданого маршруту) і видати його уповноваженій на прийняття вантажу особі з належною відміткою в товаротранспортних накладних.

Екіпажем (водієм) є працівник орендодавця, який підпорядковується розпорядженням орендодавця щодо керування та технічної експлуатації і розпорядженням орендаря щодо комерційної експлуатації транспортного засобу.

Відповідно до п. 8.6 договору оренди, орендодавець несе відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при перевезенні у розмірі фактичної шкоди.

13 січня 2020 року між ТОВ «Транс Сел» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань боржника у їх повному обсязі як солідарний боржник, які можуть виникнути з виконання договору оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) № П104/20 від 13 січня 2020 року (а.с.12).

22 травня 2020 року між ТОВ «Транс Сел» та ПрАТ «Зернопродукт МХП» укладено договір транспортного експедирування та перевезення вантажів №_А24/2020. Згідно з додатком № 2 до договору, перевезення вантажу здійснюється автомобілем марки Renault Major, державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп марки Fruehauf ЕТ 34, державний номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_3 (а.с.6-11).

Відповідно до п. 5.9.6 договору транспортного експедирування, за крадіжку персоналом контрагента продукції сільського господарства, що належить МХП, контрагент сплачує штраф на користь МХП у розмірі 500 000 грн та відшкодовує збиток в повному обсязі. Акти про порушення, передбачені цим пунктом додатку до договору, складаються МХП в односторонньому порядку, в тому числі на підставі даних системи GPS-треків, і є підставою для застосування шляхом зменшення плати на користь Контрагента в порядку ст. 601 ЦК України.

22 жовтня 2020 року позивачем отримано вимогу оплатити суму штрафних санкцій, згідно з п. 5.9.6 договору транспортного експедирування в розмірі 500 000 грн, у зв`язку з вчиненням ОСОБА_3 крадіжки соняшника та відкриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 185 КК України (а.с.15-16).

Відповідно до платіжного доручення № 586 від 23 жовтня 2020 року ТОВ «Транс Сел» сплатило на користь ТОВ «Зернопродукт МХП» 500 000 грн штрафних санкцій за договором транспортного експедирування та перевезення вантажів №_А24/2020 від 22 травня 2020 року, згідно претензії про сплату штрафу № 371 від 22 жовтня 2020 року, що підтверджується заключною випискою за період з 23 жовтня 2020 року по 23 жовтня 2020 року (а.с.13-14).

Вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 29 січня 2021 року по справі № 147/81/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно зі ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби, тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

У частині другій статті 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що:

«нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним»».

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Установивши, що сторонами не дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення основного договору, тобто договору оренди вантажного автомобіля Renault Major, державний номерний знак НОМЕР_1 , причіп марки Fruehauf ЕТ 34, державний номерний знак НОМЕР_2 , укладеного 13 січня 2020 року між ТОВ «Транс Сел» (орендар) та фізичною особою ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей договір є нікчемним та не породжує для сторін жодних юридичних наслідків, а відтак договір поруки від 13 січня 2020 року, укладений між ТОВ «Транс Сел» та ОСОБА_1 для забезпечення виконання ОСОБА_2 основного договору оренди вантажного автомобіля не породжує жодних юридичних наслідків і для поручителя ОСОБА_1 .

Установивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо укладення відповідних зобов`язань, договорів відповідача ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , ТОВ «Транс Сел» або ПрАТ «Зернопродукт МХП» за якими передбачено для ОСОБА_3 відповідні юридичні наслідки по відшкодуванню збитків за порушення виконання цих зобов`язань, договорів, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивач не довів належними доказами позовні вимоги до ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд зобов`язаний був самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію правовідносин, які виникли між сторонами, та застосувати для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Як слідує з матеріалів справи позивач обґрунтовував вимоги тим, що відповідачі порушили умови договір оренди транспортного засобу з екіпажем № П104/20 від 13 січня 2020 року. У позовній заяві ТОВ «Транс Сел» просить солідарно стягнути з відповідачів штрафні санкції сплачені позивачем за договором транспортного експедирування та перевезення вантажу № А24/2020 від 22 травня 2020 року.

Договір оренди транспортного засобу з екіпажем № П104/20 від 13 січня 2020 року є нікчемним, оскільки укладений з порушенням вимог ст. 799 ЦК України.

ТОВ «Транс Сел» в апеляційній скарзі не заперечує нікчемності договору оренди транспортного засобу з екіпажем №П104/20 від 13 січня 2020 року, однак зазначає, про застосування до спірних правовідносин положення ст. 216 ЦК України та відшкодувати шкоду завдану нікчемним правочином.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Стягнення штрафних санкцій, що виникли з договірних правовідносин та стягнення шкоди завданої нікчемністю правочину мають різну правову природу.

ТОВ «Транс Сел» заявило солідарні вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не є сторонами нікчемного правочину, а відтак до них не можуть бути застосовані наслідки передбачені ст. 216 ЦК України.

До основних засад (принципів) цивільного судочинства належать зокрема диспозитивність, змагальність сторін та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 2 ЦПК України).

При цьому принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, зокрема, право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року по справі № 463/3724/18, зроблено висновок, що:

«у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.»

Отже, кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Ураховуючи вимоги позивача про солідарне стягнення збитків з усіх відповідачів, самостійне застосування судом положень ст. 216 ЦК України є неможливим, оскільки фактично змінить суб`єктний склад учасників спору, зміст і обсяг позовних вимог та порушить принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Сел» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук