Справа № 126/1143/21
Провадження № 22-ц/801/1831/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 рокуСправа № 126/1143/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,

за участю сторін: представника ОСОБА_1 адвоката Дудіна Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №126/1143/21 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року, яке ухвалене суддею Хмель Р.В. в Бершадському районному суді Вінницької області, повний текст виготовлено 07 вересня 2022 року,

в с т а н о в и в :

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він 22 червня 2015 року, близько 03:00 год, перебуваючи біля кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_1 з власної необережності, внаслідок злочинної самовпевненості, свідомо припускаючи, що від його дій не настануть негативні наслідки, наніс декілька ударів руками в область голови останнього, в результаті чого потерпілий, втративши рівновагу, упав на рівну асфальтобетонну поверхню та отримав при цьому, згідно висновку експерта №608 від 05 серпня 2015 року тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин правової потилочної ділянки обширної підшкірної гематоми правої лобно-скровненевої-тім`яної ділянки перфорації правої барабанної перетинки, субдуральної гематоми лівої лобної ділянки (клінічно, 22 червня 2015 року, операція крапітомія, видалення субдуральної гематоми, об`ємом біля 200-220 мл.), забою лівої лобно-тім`яної скроневої долі, лінійного перелому потиличної кістки справа з переходом в задню черепну ямку", які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений у судовому засіданні зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, проте не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2021 року було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_2 , адвоката Пархети А.В. та закрито кримінальне провадження №50000982 від 23 червня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а його цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Таким чином, позивач зазначив, що скоєнням відповідачем кримінального правопорушення відносно нього потягнуло за собою те, що протягом тривалого часу, а саме 22 червня 2015 року по 28 липня 2015 року він проходив лікування в реанімаційному та нейрохірургічному відділеннях з діагнозом важка відкрита ЧМТ, перелом потилочної кістки з переходом на основу черепа. Забій головного мозку важкого ступеня. (Геморрагічний забій полюсів лобних долей і лівої лобно-тім`яної - скроневої долі). Здавлення головного мозку гострою субдуральною гематомою. САК. Ознаки немогоррагічного забою мозку по типу противоудару в правій долі мозочка. Гемосинусит, перелом піраміди правої скроневої кістки. Геморрагія у велику мозкову цистерну та затікання вздовж спинного мозку. Забій м`яких тканин голови, гострий правобічний після травматичний перфоративний середній отит. Трепанаційний дефект лівої лобно-тім`яно- скроневої ділянки, дванадцять днів був в глибокій комі, тобто протягом тривалого часу позивач був між життям та смертю, по даний час проходить постійне лікування.

Також по урології позивачу 29 червня 2015 року йому було постановлено діагноз хронічний пієлонефрит єдиної фукціонуючої лівої почки. Токсична нефропатія. Хронічна ниркова недостатність І.Цистит. Гематурія. 10 грудня 2015 року друга операція пластика посттрепанаційного дефекту черепа в лівій лобно-скроневій ділянці титановою пластиною.

Після закінчення лікування, необхідно було проходження курсу реабіталітації. Для проведення лікування в Уманській міській лікарні позивачем було придбано ліки та матеріали, на що були витрачені власні кошти позивача в сумі 100000 грн, у зв`язку з чим йому нанесена матеріальна шкода на вказану суму, оскільки після завдання йому вищевказаних тілесних ушкоджень, він став особою з інвалідністю ІІ групи.

Після проходження лікування в Уманській міській лікарні в зв`язку з отриманням травм, позивач постійно знаходиться на медакаментозному лікуванні, як стаціонарному так і амбулаторному, яке також проводиться за його рахунок. Крім того, позивач змушений постійно приймати судомні препарати.

Окрім майнової шкоди, позивачу завдана також моральна шкода, яка полягає в тому, що від дій відповідача він дванадцять днів перебував в важкій комі, терпів біль, переніс дві операції на життєвоважливому органі - голові.

Внаслідок отриманих травм, позивач став інвалідом 2 групи, втратив сон та спокій, потребує від себе додаткових зусиль для організації свого життєвого побуту, потребує допомоги сторонніх осіб, зокрема таку допомогу позивачу надає матір, яка змушена залишитись без роботи для того, щоб здійснювати догляд. Позивач вказує, що він будучи повноцінним молодим хлопцем став інвалідом ІІ групи, який не в змозі надавати допомогу не тільки одинокій матері, а й сам собі, тому моральну шкоду позивач оцінив в розмірі 500000 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 100000 грн матеріальної шкоди завданої протиправними діями та 500000 грн моральної шкоди. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

РішеннямБершадського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено невідповідність висновків викладених в рішенні суду обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову, вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є нереабілітуючою обставиною, а тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що позов є недоведений.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Пархета А.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Крім того, просили розгляд зазначеної справи проводити у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у завданій позивачу матеріальній та моральній шкоді.

Колегія суддів, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Уманським міськрайонним судом Черкаської області 25 лютого 2021 року постановлено ухвалу по справі №705/131/16-к, відповідно до якої ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності і кримінальне провадження відносно нього закрито.

В мотивувальній частині ухвали суду зазначено, що: «01 вересня 2020 року захисник Пархета А.В. подав до суду клопотання, в якому просив суд звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрити. У клопотанні обвинувачений ОСОБА_2 зазначив, що клопотання адвоката Пархети А.В. він підтримує, своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, не визнає, однак дає згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закриття відносно нього кримінального провадження.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він 22 червня 2015 року близько 03:00 години, перебуваючи біля кафе-бару «Сага», що розташований за адресою: вул. Тищика,1, м. Умань Черкаської області, в ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з власної необережності, внаслідок злочинної самовпевненості, свідомо припускаючи, що від його дій не настануть негативні наслідки, наніс декілька ударів руками в область голови останнього, в результаті чого ОСОБА_1 , втративши рівновагу, упав на рівну асфальтобетонну поверхню та отримав при цьому, згідно висновку експерта №608 від 05.08.2015 року, тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу м`яких тканин правої потиличної ділянки, обширної підшкірної гематоми правої лобно-скровнево-тімяної ділянки, перфорації правої барабанної перетинки, субдуральної гематоми лівої лобної ділянки (клінічно, 22 червня 2015 року, операція краніотомія, видалення субдуральної гематоми, об`ємом біля 200-220 мл.), забою лівої лобно-тім`яно-скроневої долі, лінійного перелому потиличної кістки справа з переходом на задню черепну ямку», які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_2 стороною обвинувачення визначена як вчинення необережного тяжкого тілесного ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом приписів ЦК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; наявність шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; наявність вини. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими.

Так, відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2021 року у справі №705/131/16-к дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ст.128 КК України.

У вказаній вище ухвалі суду описано кожен епізод кримінального провадження та незаконні дії відповідача щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

Таким чином, вказаною ухвалою суду встановлено обставини та вину відповідача у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності.

Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.

Відтак, вищевказаною ухвалою встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що в даному випадку, наявний причинно - наслідковий зв`язок між винними діями відповідача, який проявився у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , встановленими ухвалою суду від 25 лютого 2021 року та шкодою, заявленою у позовній заяві позивачем.

Доказами на підтвердження факту заподіяння заявленої позивачем шкоди саме внаслідок вчинення відповідачами кримінального правопорушення, а також розміру заподіяної матеріальної шкоди зокрема, є: квитанції, товарні чеки, накладні, розписки надані ОСОБА_3 про витрати коштів на пальне, довідки про перелік використаних медикаментів, що долучені до матеріалів справи (а.с.9 31, 72, 73, 77, 79), витяги з медичної карти хворого, виписки з лікарень, консультативні висновки спеціалістів та ухвала суду від 25 лютого 2021 року у справі №705/131/16-к.

Загальний розмір матеріальної шкоди, який підтверджений вищевикладеними доказами наявними в матеріалах справи, становить 47581,33 грн.

Як зазначено вище, згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідачем у справі не доведено, що заподіяна шкода позивачу завдана не з його вини, будь яких доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, а порушені права судовому захисту.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 47581,33 грн.

Частинами 1 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди судом враховуються вимоги пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5, яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин.

Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь - якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Апеляційний суд враховує те, що своїми діями відповідачем завдано невиправної моральної шкоди позивачу, що виразилася в моральних стражданнях, зокрема він дванадцять днів перебував в важкій комі, терпів біль, переніс дві операції на життєвоважливому органі, а саме голові, внаслідок чого став інвалідом 2 групи. Отже застосовуючи принцип розумності та справедливості, визнає, що заявлена потерпілим до відшкодування моральна шкода є адекватною дійсним стражданням позивача ОСОБА_1 , а тому дана позовна вимога підлягає до задоволення та стягненню з відповідача ОСОБА_2 500000 грн моральної шкоди.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 5475,81 грн за подання позовної заяви та 8213,72 грн за подання апеляційної скарги, а всього 13689,53 грн.

Керуючись ст. ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 47581,33 грн та моральну шкоду в розмірі 500000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 13689,53 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 жовтня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.