Постанова

Іменем України

10 травня 2022 року

м. Київ

справа № 686/10040/21-ц

провадження № 61-19968св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Хмельницької філії,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2021 року у складі судді Продана Б. Г. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» (далі - ТОВ «ЕСУ») та акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Хмельницької філії (далі - АТ «Укртелеком» в особі Хмельницької філії) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 04 вересня 1998 року по квітень 2016 року він працював начальником першого відділу, потім по листопад 2018 року - провідним інженером зі спеціальної роботи в Хмельницькій філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком»), потім на посаді старшого спеціаліста служби ЦЗМП Львівської філії ПАТ «Укртелеком».

Наказом директора Львівської філії ПАТ «Укртелеком» був звільнений з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач вважав, що ТОВ «ЕСУ» не виконало щодо нього, як працівника АТ «Укртелеком», розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2010 року № 1948-р, яким затверджено умови проведення конкурсу з продажу пакета акцій відкритого акціонерного товариства «Укртелеком», зокрема пункту «з» статті 3, згідно якого воно було зобов`язане забезпечити у соціальній діяльності товариства щорічне підвищення розміру заробітної плати кожного працівника не менш як на індекс інфляції за відповідний попередній рік.

Ураховуючи викладене та уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати невиконання ТОВ «ЕСУ» щодо нього розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2010 року № 1948-р та зобов`язати АТ «Укртелеком» в особі Хмельницької філії провести перерахунок його заробітної плати, урахувавши щорічне підвищення розміру заробітної плати на індекс інфляції за відповідний попередній рік з часу проведення приватизації ПАТ «Укртелеком» ТОВ «ЕСУ» по квітень 2016 року, а також стягнути недонараховану частину заробітної плати та компенсацію за невиплачену зарплату за 2011-2016 роки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю належних та допустимих доказів невиконання ТОВ «ЕСУ» щодо нього розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2010 року № 1948-р. На думку суду першої інстанції, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України регулює правовідносини приватизації державних підприємств, а не трудові правовідносини. Фонд державного майна України, як уповноважений державний орган з питань приватизації, надав роз`яснення, що для потенційного покупця акцій ПАТ «Укртелеком» приватизаційна вимога проводити щорічне підвищення заробітної плати на індекс інфляції означає забезпечення покупцем акцій здійснення індексації заробітної плати відповідно до вимог закону, а не підвищення заробітної плати, як тлумачить позивач.

Разом із цим, на думку суду першої інстанції, жодних цивільних правовідносин між відповідачами у справі та позивачем за наслідком укладення договору № КПП-582 купівлі-продажу акцій ВАТ «Укртелеком» від 11 березня 2011 року не виникало, у той час як повнота нарахування та виплати заробітної плати позивачу підтверджується висновком Державної інспекції з праці, яка у період з 13 червня 2016 року по 17 червня 2016 року провела перевірку додержання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування у ПАТ «Укртелеком», зокрема і Хмельницькій філії ПАТ «Укртелеком», за результатами якої жодних порушень у сфері оплати праці виявлено не було.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2021 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На думку суду апеляційної інстанції, доводи апелянта про те, що його вимоги про нарахування виплат, у тому числі передбачені також і укладеним 11 березня 2011 року між Фондом державного майна України та ТОВ «ЕСУ» договором купівлі-продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком» № КПП-582, є необґрунтованими, оскільки вказаний договір є двостороннім, та у відповідності до статей 509, 510 ЦК України породжує цивільні права та обов`язки лише для його сторін, до яких позивач не належить, у зв`язку із цим за наслідками його укладення між ним та відповідачами у справі не виникло жодних цивільних правовідносин.

Щодо проведення індексації заробітної плати з дотриманням вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не навів належних доводів, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не проводив перевірку правильності індексації заробітної плати позивача за відповідні періоди.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції виходив із того, що згідно з актом перевірки додержання суб`єктом господарювання Хмельницькою філією ПАТ «Укртелеком» законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, № 22-01/815, складеним Управлінням державної праці у Хмельницькій області у період з 13 червня 2016 року по 17 червня 2016 рік, заробітна плата працівникам виплачується за виконану роботу; розмір мінімальної заробітної плати дотриманий; тарифна сітка сформована з урахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів) (пункти 5.1.1-5.1.3 акту); не встановлено фактів прийняття власником або уповноваженим ним органом чи фізичною особою в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (пункт 5.2.1 акту); індексація заробітної плати проводиться та розрахунок індексації заробітної плати відповідає встановленому порядку (пункти 5.5.1-5.5.2 акту).

Також, на думку суду апеляційної інстанції, доводи апелянта, а саме, щодо невідповідності архівних відомостей, наданих АТ «Укртелеком», та отриманої інформації із Пенсійного фонду України про розмір страхових внесків, сплачених до органів Пенсійного фонду, та листа начальника Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави висновків суду не спростовують та до предмету доказування у цій справі не належать.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства.

ОСОБА_1 вважає, що суди першої та апеляційної інстанції не дослідили належним чином усі зібрані у справі докази і не надали належної їм оцінки.

Разом із цим, ОСОБА_1 посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що він оскаржує не невиконання ТОВ «ЕСУ» договору, а невиконання ТОВ «ЕСУ» розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2010 року № 1948-р, яким затверджено умови проведення конкурсу з продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком», зокрема пункту «з» статті 3 щодо нього, як працівника ПАТ «Укртелеком». Вказує, що роботодавець мав проводити щорічне підвищення розміру заробітної плати кожного працівника не менш як на індекс інфляції за відповідний попередній рік.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 686/10040/21-ц із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

У квітні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

У травні 2022 року надійшов відзив ТОВ «ЕСУ» на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Хмельницькою філією ПАТ «Укртелеком» з 25 серпня 1999 року на різних посадах. З 23 листопада 2018 року працював у Львівській філії ПАТ «Укртелеком» служби цивільного захисту та мобілізаційної підготовки на посаді старшого спеціаліста (а. с. 99, 100, т. 1).

Згідно з листом Фонду державного майна України від 04 березня 2011 року, № 10-25-3085, приватизаційна вимога, передбачена пунктом «з» підпункту 3 пункту 3 умов проведення конкурсу з продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком», що визначена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2010 року № 1948-р, а також міститься у договорі купівлі-продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком» № КПП-582, означає, що підвищення розміру заробітної плати кожного працівника здійснюється відповідно та у порядку, встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та відповідно до положень колективного договору товариства (а. с. 81, т. 1).

11 березня 2011 року між Фондом державного майна України та ТОВ «ЕСУ» було укладено договір купівлі-продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком» № КПП-582, згідно з яким продавець за підсумками конкурсу з використанням відкритості пропонування ціни за принципом аукціону з продажу державного пакета акцій ВАТ «Укртелеком» зобов`язується передати у власність покупцю пакет акцій ВАТ «Укртелеком», а покупець зобов`язується сплатити за вказаний пакет акцій ціну пакета акцій, прийняти цей пакет акцій і виконати обов`язки, передбачені договором.

Згідно із пунктом 11.3 договору № КПП-582 у соціальній діяльності товариства покупець зобов`язаний виконувати у повному обсязі умови колективного договору на 2006-2011 роки, що діє на дату укладення договору купівлі-продажу пакета акцій товариства; фінансування у повному обсязі виплат, передбачених колективним договором на 2006-2011 роки та додатками до нього; недопущення зменшення розміру середньомісячної заробітної плати кожного працівника, що утворився за останні 12 календарних місяців до дати укладення договору купівлі-продажу пакета акцій товариства.

Вказаним договором також передбачено обов`язок покупця щорічно підвищувати розмір заробітної плати кожного працівника не менше, ніж на індекс інфляції за відповідний попередній рік (підпункт «з» пункту 11.3 договору № КПП-582).

Наказом директора Львівської філії ПАТ «Укртелеком» від 15 квітня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною третьою статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачена також частиною п`ятою статті 95 КЗпП України.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3).

Отже, індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок).

Порядком передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 101 відсотка (частина друга пункту 1-1) - вказана величина індексу діяла до 2016 року. При цьому індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пункту 4 Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Тобто, для проведення індексації доходів населення необхідна наявність одночасно таких обставин: величина індексу споживчих цін має перевищити поріг індексації у розмірі 101 відсотка (починаючи з 2016 року - 103 відсотка); індексації підлягає лише прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 5 Порядку у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачено, що державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні.

Нарахування та виплата індексації доходів (заробітної плати) передбачена виключно у випадках, визначених законодавчими актами, наведеними вище.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши відсутність належних та допустимих доказів невиконання ТОВ «ЕСУ» щодо позивача розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2010 року № 1948-р й ураховуючи те, що це розпорядження регулює правовідносини приватизації державних підприємств, а не трудові правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що жодних цивільних правовідносин між відповідачами у справі та позивачем за наслідком укладення договору № КПП-582 купівлі-продажу акцій ВАТ «Укртелеком» від 11 березня 2011 року не виникало. При цьому правильно вважав, що повнота нарахування та виплати заробітної плати позивачу підтверджується висновком Державної інспекції з праці, яка у період з 13 червня 2016 року по 17 червня 2016 року провела перевірку додержання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування у ПАТ «Укртелеком», зокрема і Хмельницькій філії ПАТ «Укртелеком», за результатами якої жодних порушень у сфері оплати праці виявлено не було.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, не проводив перевірки правильності індексації заробітної плати позивача за відповідні періоди, оскільки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводів щодо проведення індексації заробітної плати з дотриманням вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не було наведено.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції виходив із того, що згідно із актом перевірки додержання суб`єктом господарювання Хмельницькою філією ПАТ «Укртелеком» законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, складеним Управлінням держпраці у Хмельницькій області у період з 13 червня 2016 року по 17 червня 2016 рік, заробітна плата виплачувалась за виконану роботу. Розмір мінімальної заробітної плати дотриманий. Тарифна сітка сформована з урахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Не встановлено фактів прийняття власником або уповноваженим ним органом чи фізичною особою в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами. Індексація заробітної плати проводиться та розрахунок індексації заробітної плати відповідає встановленому порядку.

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не заслуговують на увагу. З урахуванням установлених у цій справі обставин не вбачається неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального або порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки, що в силу статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишає без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович