Справа № 487/1296/19
Провадження № 2/487/24/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Мізюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.02.2019р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача на підставі розписки від 11.05.2017р. борг в сумі 2000 євро у гривневому еквіваленті по курсу на час реєстрації позову у розмірі 62000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 11 травня 2017 позичив для власних потреб ОСОБА_2 2000 євро, що єквівалентно на час реєстрації цього позову 62000 грн, які остання зобов`язалася повернути до 11 листопада 2017р., про що надала письмову розписку 11 травня 2017р. До вказаного строку відповідачка суму позики не повернула, на зв`язок не виходить, причину неповернення грошей не повідомляє, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з позовом.

В судовому засіданні 04.07.2019 представник позивача - адвокат Киричук В.В. підтримав позовні вимоги, просив стягнути з відповідачки суму боргу 2000 євро у гривневому еквіваленті по курсу на час реєстрації позову у розмірі 62000 грн та судовий збір.

В подальшому ні позивач, ні його представник в судове засідання не зявились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, посилаючись на те, що 2000 євро від позивача не отримувала, а надана ним розписка сфабрикована. 27.04.2012 вона позичала у ОСОБА_1 22000 грн під 6% на місяць, про що складений договір позики у нотаріуса. З цієї суми на руки фактично вона отримала 19000 грн. Вона не змогла вчасно повернути всю цю суму, повернуши лише 2 рази по 1500 грн, 1320 грн и два рази по 500 грн. В 2017р. підписала розписку про те, що винна ОСОБА_3 в рахунок боргу від 27.04.2012 2000 євро, щоб він скасував арешт з її квартири, накладений у зв`язку з позикою від 27.04.2012, але текст розписки писала особисто, а та розписка, що наявна у матеріалах справи, надрукована і є підробкою, підпис і її прізвище виготовлені за допомогою ксерокса кольоровими чорнилами.

В судове засідання 15.11.2022 відповідачка не з`явилась повторно, про причини неявки суд не сповістила, хоча була повідомлена належним чином про дату судового засідання. Суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідачки.

Заслухавши сторони, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що згідно з оригіналом розписки від 11.05.2017р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 000 (дві тисячі) євро. Зобов`язується вищевказану суму і суму боргу, яка оформлювалась раніше за договором позики від 27.04.2012 року в сумі 29920 гривень, повернути не пізніше 11 листопада 2017 року. Загальна сума боргу становить 2000 євро, що еквівалентно 56000 гривень.

Текст зазначеної розписки надрукован та підписаний відповідачкою ОСОБА_2 . Іншого судом не встановлено. Так, в судовому засіданні відповідачка посилалася на те, що іі підпис та прізвище під розпискою виконані за допомогою ксероксу, проте це спростовується висновком експерта №237 від 17.09.202, згідно з яким штрихи підпису та тексту " ОСОБА_4 " у росписці від 11 травня 2017 року, яка починається словами "Расписка 11 мая 2017 г.Николаев, Я, ОСОБА_4 (паспортные данные..." і закінчується словами "...Общая сумма долга составляет 2000 евро, что эквивалентно 56000 гривен. (підпис) ОСОБА_4 ", виконані рукописним способом - кульковою ручкою, барвником синього кольору.

Крім того, за клопотанням відповідачки та її представника ухвалою суду від 21.05.2021 у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 власноручно ОСОБА_2 або іншою особою на розписці від 11 травня 2017 року ? Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 .

Єкспертом ухвалу суду від 21.05.2021 залишено без розгляду, оскільки станом на 15.11.2021 рахунок сплати вартості за проведення експертизи не сплачено.

Ухвалою суду від 03.12.2021 по справі за клопотанням відповідачки знову призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 власноручно ОСОБА_2 або іншою особою на розписці від 11 травня 2017 року? Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 . Проте станом на 19.07.2022 рахунок за проведення експертизи не сплачений, експертом ухвалу від 03.12.2021 залишено без розгляду, про що повідомлено в листі від 04.10.2022 №22-7.

Проведення експертизи спеціалізованими установами у цивільному судочинстві здійснюється на платній основі - за рахунок замовника, така оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання, тобто в даному випадку сторони відповідача.

Згідно з пунктом 1.13 розділу 1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, у разі невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об`єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об`єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.

Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи те, що судова експертиза, яка призначена для вирішення питання, чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 власноручно ОСОБА_2 або іншою особою на розписці від 11 травня 2017 року, не проведена у зв`язку з тим, що відповідачка її не оплатила, а інших доказів на підтвердження своїх заперечень не надала, суд визнає факт того, що розписка від 11.05.2017 підписана ОСОБА_2 .

Відповідачка не повернула позивачу суму боргу у встановлений у розписці строк.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частина четверта статті 545 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (частина перша статті 204 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Суд вважає, що відповідачка ОСОБА_2 не виконує грошове зобов`язання, оформлене розпискою від 11 травня 2017 року. Підписана власноруч відповідачкою розписка підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання ним від позивача грошової суми та обов`язок її повернути.

В силу вимог статті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачка не надала належних доказів, які б підтверджували, що вона не підписувала розписку від 11.05.2017, або складала її під тиском.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки відповідачка не повернула позивачу отриману суму позики у встановлений у розписці строк, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 13 ЦПК України, а з відповідачки на користь позивача слід стягнути кошти в сумі 2000 євро, що на час реєстрації позовної заяви еквівалентно 62000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн, який підлягає стгненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 137, 141, 259, 265, 268, 354 ЦПК, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 11.05.2017 року в розмірі 2000 (дві тисячі) євро, що на час реєстрації позовної заяви еквівалентно 62000 (шістдесят дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовій збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.11.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Т.А. Карташева