Провадження № 2/537/610/2022
Справа № 537/328/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2022 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання Бакай М.С., позивача ОСОБА_1 , законного представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі законного представника відповідача ОСОБА_2 , третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1., законним представником якого є ОСОБА_2 , згідно якого прохала суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначила, що вона є власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 січня 1997 року, посвідченим державним нотаріусом І Кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т.О. (зареєстровано в реєстрі за № 3-23; серія ААЕ № 576432). Згідно відповіді управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.02.2020 року, правильна назва геоніму - проїзд Парковий.

В даному будинку зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з будинкової книги для прописки громадян. Проте, у зв`язку із тим, що останній фактично за вказаною адресою не проживає більше 1 року, вона вимушена нести додаткові витрати на утримання будинку. Факт не проживання, може підтвердити свідок ОСОБА_4 .

Оскільки відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення до суду з даною позовною заявою є малолітньою особою, повідомляє наступні відомості.

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.05.2016 року (справа № 537/1857/16-ц), шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2017 року (справа № 537/6055/16-ц), було стягнуто аліменти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 .

У описовій частині даного рішення зазначено, що дитина, ОСОБА_3 , проживає разом із позивачем ( ОСОБА_2 ) та перебуває на її утриманні.

Окрім цього, у відповідності до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 для її тимчасового виїзду за межі України» від 06.12.2019 року зазначено, що ОСОБА_3 фактично проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.01.2022 року, ОСОБА_2 (мати відповідача) є власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки дитина, ОСОБА_3 , проживає разом матір`ю, приймаючи до уваги положення частини 3 статті 29 Цивільного кодексу України, де вказано що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, вважає що вимога про визнання дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житлові приміщенням, є обґрунтованою.

Наявність реєстрації відповідача у належному їй будинку позбавляє її можливості у повній мірі реалізовувати свої права, як власника, в частині розпорядження належним майном (наприклад, укладення цивільно-правових угод купівлі-продажу, міни тощо), а також відсутня можливість отримувати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, що підтверджується повідомленням про відмову у призначенні субсидії від 20.05.2021 року.

Ураховуючи наведене, а також відсутність жодного примусу по відношенню до малолітньої особи-відповідача щодо залишення будинку, фактичне добровільне, за взаємною згодою батьків, проживання відповідача разом із його матір`ю за іншою адресою, яка відмінна від адреси реєстрації його місця проживання, вважає існують всі підстави визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 21.02.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. Суду пояснила, що син ОСОБА_2 , її правнук, був прописаний в будинку після народження разом зі своїм батьком ОСОБА_5 (онуком позивача), та нетривалий час проживали в будинку, а потім сім`єю стали проживати за іншою адресою. Після смерті її доньки (бабусі неповнолітнього відповідача) близько трьох років тому, через рік вона заселила в будинок квартирантів. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 її онук ОСОБА_5 у 2018 році виїхав за кордон та у 2021 році прохав свою бувшу дружину ОСОБА_2 виписати її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , щоб оформити дарчу на ОСОБА_5 , а потім знову прописати неповнолітнього ОСОБА_3 , однак ОСОБА_2 йому відмовила.

В судовому засіданні законний представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти визнання її сина таким, що втратив право користування будинком позивача та прохала відмовити у задоволенні позову. Вказала, що з 2007 по 2016 рік перебувала у шлюбі з онуком позивача ОСОБА_5 , у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , який був зареєстрований у даному будинку за місцем реєстрації свого батька. Вони сім`єю фактично проживали у будинку близько року разом з ОСОБА_7 (донькою позивача, матір`ю її бувшого чоловіка та бабусею її сина), яка померла близько трьох років тому. При житі ОСОБА_7 , після переїзду у квартиру по АДРЕСА_2 , її син постійно провідував бабусю та проводив з нею багато часу в даному будинку до її смерті. Через рік після її смерті, позивач заселила в будинок квартирантів і доступу до будинку у них не було, як і ключів від будинку у зв`язку з чим були проблеми забрати їх особисті речі, які і зараз знаходяться десь у будинку. Квартира в якій вона проживає з сином належить їй, житлова площа 19,5 кв.м., але вважає, що її син має право бути прописаним у будинку прабабусі. Від бувшого чоловіка була вимога зняти сина з реєстрації та надати оригінали документів на сина для якогось переоформлення права власності будинку. Про те, що позивач буцімто після зняття її сина з реєстрації хоче оформити дарчу на свого онука, її бувшого чоловіка та батька її сина та знову прописати її сина у будинку їй не відомо та вважає це спробою незаконно позбавити її неповнолітнього сина права реєстрації в будинку, що є порушенням його прав, тобто обмежити його в праві доступу до будинку. Вказала, що документи які позивач додала до позову були викрадені у неї невідомими особами.

Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, в судове засідання не з`явилася направила заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, вказавши, що заперечують проти вимоги щодо визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ст.. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей».

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що позивач є її сусідкою по будинку, яку знає з 1999 року, це мати її подруги ОСОБА_7 , яка проживала в цьому будинку та померла кілька років тому. ОСОБА_2 знає з 2000 року, це бувша невістка доньки позивача яка проживала в цьому будинку з онуком позивача, а неповнолітній син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 є правнуком позивача. Кілька років тому, померла говорила, що її син одружився з ОСОБА_2 близько 10 років тому, і остання близько місяця до весілля та після проживали у будинку сім`єю, а потім переїхали до квартири на водоканал. Сина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , правнука позивача, вона бачила коли той приходив до своєї бабусі в гості, але ночувати завжди біг додому, тобто у будинку він не проживав. Як він був зареєстрований та коли їй не відомо.

Суд, заслухавши учасників справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.

Позивач - ОСОБА_1 , є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 січня 1997 року, посвідченим державним нотаріусом І Кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т.О., зареєстровано в реєстрі за № 3-23; серія ААЕ № 576432.

Згідно відповіді управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.02.2020 року, правильна назва геоніму - проїзд Парковий.

На даний час в означеному будинку зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян та довідки наданої Крюківською районною адміністрацією Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.02.2022 року, за вих. №1007/01-27.

Позивач вказує про не проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. у означеному будинку понад рік.

Судовим розглядом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований, як член сім`ї власника, наразі не проживає за адресою місця реєстрації понад один рік.

При цьому, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 14.07.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.05.2016 року (справа № 537/1857/16-ц), яке набрало законної сили 13.06.2016 року, шлюб зареєстрований 02.09.2007 року у Піщанській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, за актовим записом №38, між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2017 року (справа № 537/6055/16-ц), було стягнуто аліменти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 .

У даному рішенні зазначено, що позивач вказує про те що дитина - ОСОБА_3 проживає разом із нею ( ОСОБА_2 ) та перебуває на її утриманні.

Окрім цього, у рішенні виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 для її тимчасового виїзду за межі України» від 06.12.2019 року зазначено, що ОСОБА_3 фактично проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.01.2022 року за №29540696, ОСОБА_2 (мати відповідача) є власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні законний представник відповідача - мати ОСОБА_2 вказала, що її син ОСОБА_3 наразі проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , однак вона заперечує проти визнання його таким, що втратив право на користування будинком відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , та в подальшому зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

Таким чином судом достовірно встановлено, що малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований, як член сім`ї власника будинку, наразі не проживає за адресою місця реєстрації понад один рік, а проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно наданого Органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області акту обстеження умов проживання №254 від 08.09.2022 року, за адресою: АДРЕСА_2 , умови проживання задовільні. В помешканні наявні необхідні для проживання меблі та побутова техніка. Санітарно-гігієнічний стан житла на належному рівні. З матір`ю дитини було проведено бесіду, в ході якої ОСОБА_2 повідомила, що вона заперечує щодо втрати права користування її сином ОСОБА_3 житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Малолітній ОСОБА_3 забезпечений всім необхідним для виховання та проживання.

У відповідності до ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1, ч.6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Таким чином, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований у будинку позивача, як член сім`ї власника будинку, не проживає за адресою реєстрації понад один рік, а проживає з матір`ю ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частку якої належить матері ОСОБА_2 .

Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово .

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач який зареєстрований у означеному вище будинку, як член сім`ї власника, при цьому не проживає за адресою реєстрації понад один рік, створює позивачу, як власнику даної квартири, певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому суд звертає увагу, місце проживання малолітнього реєструвалося в спірному будинку, зі згоди власника та у судовому порядку не оспорювалося, тому вважається, що він набув права користування цим житлом на законних підставах.

Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Відповідно до СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини).

Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин непроживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19), від 16.12.2020 року у справі № 206/4028/18 ( провадження № № 61-1635св20).

Позбавлення малолітньої дитини права користування житловим приміщенням може відбуватися лише при наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування, якого в матеріалах справи немає.

При цьому, зазначені у позові доводи про наявність у матері малолітнього відповідача у власності іншого житлового приміщення, не заслуговують на увагу, оскільки наявність у того з батьків, з ким дитина фактично проживає права власності на житло, не може бути підставою для втрати останньою її особистих житлових прав.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки у задоволенні позову відмовлено, тож судові витрати залишаються на позивачеві.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. ст. 29, 317,319, 386, 391, ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі законного представника відповідача ОСОБА_2 , третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 26.09.2022 року.