Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5358/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Діхтяренко І.Г.,Осадчій А.Ю.,

за участю представника

позивача за довіреністю Лекіашвілі В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів

адвокатів Івашкової Н.Є., Топор І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість з централізованого опалення, гарячого водопостачання та Внески у розмірі 49 966 грн. 90 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 9122 грн. 28 коп. та 3% річних у розмірі 3368 грн. 27 коп., а всього 62457,45 грн. та судові витрати в сумі 2270 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.

Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».

Оскільки в цьому будинку в м.Черкасах встановлено будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири.

Лічильник обліку гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 відсутній, тому згідно п. 20 вищевказаних правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідач ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу під скасувальною умовою серії та №3127 від 19.02.2002р. - є одноосібним власником вказаної вище квартири з 08.10.2015, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №268534830.

Згідно відповіді на адвокатський запит ОСОБА_3 №10731-01-10 від 26.05.2021р. наданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради за адресою: АДРЕСА_3 станом на 26.05.2021р. зареєстровано дві особи Солідарні відповідачі за даним позовом: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч.2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627,630 ЦК України, статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц,25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №712/8916/17 від 07.07.2020р.

Стаття 9 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач здійснює оплату за житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Проте, відповідачі своєчасно з жовтня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також не здійснювали внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019р., внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.06.2021 складає 49966,90 грн., що підтверджується листом розрахунком по ОР № 32210005.

Відповідачі, фактично споживаючи вищезазначені послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Заходи досудового врегулювання спору з відповідачами не проводилися, оскільки чинним законодавством такого обов`язку не передбачено.

Вищезазначена квартира не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідачів свідчить про виконання послуги позивачем. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі №226/1437/16-ц від 19.08.2019р., №487/955/18 від 12.03.2021р. Викладене також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України наведеними у постановах від 11.11.2015р. у справах №6-1192цс15 та №6-1706цс15.

Крім того, відповідно до п. п. 5.10.11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги» за цінами та тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживачі (відповідачі) зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги позивачу, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг повному обсязі.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Конституції України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст.332 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. З моменту надання послуг по забезпеченню відповідачів тепловою енергією, в силу ст.11 ЦК України, виникли правовідносини з позивачем, які полягають у певній поведінці суб`єктів, і яка закріплена державою в законах та інших нормативно-правових актах.

Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна виникають у випадках,встановлених договором або законом,зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особи, які проживають або зареєстровані у житлі споживача, користуються зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Крім того, відповідачам на суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК, нараховано інфляційні втрати в сумі 9122 грн. 28 коп. та 3 % річних, що становить 3368грн. 27 коп.

На підставі викладеного вище, позивач просить суд, - стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внески у розмірі 49966 грн. 90коп., інфляційну складову боргу 9122 грн. 28 коп., 3% річних 3368 грн. 27 коп., а всього 62457 грн. 45 коп. та сплачений судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 30.09.2021р. прийнято позовну заяву, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

02.11.2021р. судом отримано від відповідача ОСОБА_1 відзив на позов, який прийнято судом, в якому його автор обґрунтовує свою позицію заперечення проти заявлених позовних вимог наступними доводами.

Так, відповідач вказує, що позивач ставить питання про стягнення з відповідачів боргу за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2016 року. Враховуючи трирічний строк позовної давності (від дати винесення ухвали про відкриття провадження), ОСОБА_1 вважає, що не підлягає стягненню борг, який виник до 21 вересня 2018 року.

Акцентує увагу суду, що згідно листа-розрахунку, наданого позивачем, борг до вересня 2018 року становить 20219,77гривень.Між тим, зауважує, що 07 серпня 2018 року позивач по справі направляв на її адресу лист-претензію, в якому вказував суму заборгованості станом на 01.08.2018 року в розмірі 20193,89грн. Тож, переконана, що оскільки з того часу позивач не звертався до суду, а тому пропустив строк звернення до суду.

В продовження обґрунтування своєї позиції, посилаючись на положення ст.ст. 256, 261, 264, 267 ЦК України, зазначає, що оскільки заборгованість за надані житлово-комунальні послуги нараховувалася позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Тож, вважає, тарифи на постачання теплової енергії завищеними, і тому 30.08.2018р. нею було направлено лист до позивача, в якому і висловлено свою незгоду з тарифами, та відповідно і нарахованою сумою боргу.

Разом з тим, автор відзиву вказує, що часткова сплата нею щомісячних рахунків, надісланих їй позивачем за надані в кожному окремому місяці послуги з постачання теплової енергії не свідчить, що вона визнавала і наразі продовжує визнавати борг. В кожному рахунку, який надавався позивачем для оплати, зазначається конкретна, нарахована за минулий місяць, сума до сплати згідно опалювальним квадратним метрам площі житла в будинку за адресою: АДРЕСА_1 - за опалення та згідно лічильника, встановленого в квартирі АДРЕСА_4 за гаряче водопостачання. Підтвердженням цього є надані копії рахунків. Зважаючи саме на ці нараховані щомісячні суми, нею періодично частково здійснювалось їх погашення.

Підсумовуючи відповідач вказала, що вона вважає, що заборгованість в сумі 20219,77гривень не може бути стягнута, оскільки вказані вимоги заявлені поза межами строку позовної давності, про що з даного приводу нею також подано окрему письмову заяву про застосування строку позовної давності.

Додала також, що стосовно інших вимог позивача вважає, що вони також не підлягають до задоволення.Так, звертає увагу суду, що згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.Зазначає, що ОСОБА_2 не є власником квартири АДРЕСА_2 , а тому не є відповідачем по даній справі.Так, згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Разом з тим, зазначає, що ОСОБА_2 не користується об`єктом нерухомого майна квартирою, підтвердженням цього є Акт про не проживання особи за місцем реєстрації з 13.02.2020року. Також автор відзиву вказує, що всі розрахунки 3% річних та інфляційних не є правильними, тобто здійснені на підставі завищених тарифів та з боргом, що нарахований поза межами строку позовної давності, а відтак просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_2 відзив на позов не подано.

В свою чергу, 09.11.2021р. представником позивача ОСОБА_4 надано суду відповідь на відзив, яку прийнято судом. Свою позицію заперечення проти доводів відповідача ОСОБА_1 , викладених нею у відзиві, автор відповіді на відзив мотивує доводами, покладеними в основу позовної заяви. Наполягає, що відповідачі за даним позовом є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_2 , у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за увесь спірний період, а саме: з жовтня 2016 року по травень 2021 включно; зобов`язані здійснювати щомісячну оплату за їх надання та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг та фактичне користування ними.

Окрім того, автор відповіді на відзив вважає заперечення проти позову необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке. Відносно твердження сторони відповідача щодо пропуску позовної давності, позивач зазначив, що згідно частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника) (Постанова Верховного Суду справі №161/15679/15-ц від 14.02.2018 року).

Крім того, у постанові по справі № 437/2726/13-ц від 22.01.2019р. Верховий Суд погодився з тим що відповідачі, сплативши частково заборгованість за житлово-комунальні послуги перервали позовну давність.

Таким чином, автор відповіді на відзив, акцентував увагу, що з листа-розрахунку по О/Р відповідачів № 32210005 вбачається, що у 2017-2021р., протягом спірного періоду, відповідачі вносили періодичні платежі в рахунок оплати, здійснюючи часткове погашення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання, що свідчить також про визнання ними боргу. Безпідставним також вважає, твердження сторони відповідача, про неправомірність нарахування інфляційних та 3% річних на наявну заборгованість.

У зв`язку з чим додав, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказана правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16-ц, 18 грудня 2019року у справі № 522/2625/16-ц, 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18, 18 травня 2019року у справі № 176/456/17, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17від 07.07.2020 року.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанова Верховного суду від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17).

Разом з тим, вказує, що відповідачем не було надано суду обгрунтованих контррозрахунків чи інших доказів, у доведення неправомірності розрахунку виконаного позивачем, а також не доведено порушення позивачем процедури нарахування тарифів за житлово-комунальні послуги чи здійснення будь-яких коригувань, що призвело б до порушення прав споживачів послуг по опаленню та гарячому водопостачанню. Також додає, що ніяких претензій з приводу кількості, якості, своєчасності надання послуг відповідачам, про які йдеться, зі сторони відповідачів позивачу не надходило.

З огляду на викладене вище, вважає заперечення сторони відповідачів з приводу позовних вимог необґрунтованими та безпідставними, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

15.11.2021р. відповідачем ОСОБА_1 суду надано заперечення в порядку ст.180 ЦПК України, яке прийнято судом. Зі змісту вказаного заперечення вбачається позиція автора щодо того, що ОСОБА_2 не є солідарним відповідачем у даній справі. Вважає, що місце реєстрації фізичної особи не є підтвердженням його місця проживання, а тим більше, користуванням житлово-комунальними послугами. Знову ж таки ОСОБА_1 вказала на відсутність договору про надання послуг між позивачем та відповідачами, а також, що на її переконання, позивачем протиправно зараховані її платежі за централізоване опалення та гаряче водопостачання в рахунок заборгованості. Водночас, вона звертає увагу, що вона сплачувала саме поточні платежі, що підтверджується даними квитанцій, які нею додано до даного заперечення. Зазначає, що у жодній квитанції немає примітки, що сплачується заборгованість за минулий період.

17.11.2021р. відповідачем ОСОБА_1 суду надано клопотання про долучення доказів датоване 15.11.2021р. (а.с.152-153) з додатком, в якому вона просить долучити до матеріалів справи копії документів про неотримання позивачем показників лічильників від споживача у період з жовтня 2018р. по лютий 2019р. і пов`язаної з ним сплати споживачем авансових платежів за гаряче водопостачання та протиправне, на її думку, зарахування коштів в рахунок заборгованості. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 02.02.2022р. вказане клопотання залишено без розгляду, враховуючи норми ст.ст. 83, 183, 222 ЦПК.

18.11.2021р. ОСОБА_2 суду надано клопотання про долучення доказів датоване 15.11.2021р. (а.с.159-160) з додатком, а саме: документами, які підтверджують його право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 з 21.01.2014р., а також копії договорів від 05.02.2014р., 12.02.2014р. про надання певних видів житлово-комунальних послуг стороною котрих є саме він. Ухвалою судузанесеною до протоколу судового засідання від 02.02.2022р. вказане клопотання залишено без розгляду, враховуючи норми ст.ст. 83, 183, 222 ЦПК України.

02.02.2022р. представником відповідача ОСОБА_2 , адвокатом - Івашковою Н.Є подано письмову заяву, в якій вказано про необхідність застосування строків позовної давності щодо позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 до 27.08.2018р. Ухвалою суду,занесеною до протоколу судового засідання від 02.02.2022р. вказану заяву прийнято судом.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, аргументуючи необхідність їх задоволення доводами, викладеними у позові та відповіді на відзив. Вважає, що необхідно стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за централізоване опалення, гаряче водопостачання та внески у розмірі 49966,90грн., а також інфляційні у сумі 9122,28грн., 3% річних 3368,27грн. на підставі ст.625 ЦК України. Оплати за послуги здійснювалися, але невчасно і не в повній мірі.

Суду пояснив, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються до квартири АДРЕСА_2 , одноособовим власником якої є відповідач ОСОБА_1 . Квартира не відключена від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання у встановленому законом порядку. Крім того, зазначає, що з 2002р. у квартирі за вказаною вище адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , в т.ч. за період утворення боргу. Оскільки ОСОБА_1 є власником квартири, зважаючи на те, що власність зобов`язує, від послуг остання не відмовлялася, а відтак послуги надано позивачем вчасно і повно.

Також зауважив, що як власник, так і зареєстровані особи, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до положень ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Ніхто не повідомляв позивача, що певна особа не проживає у житловому приміщенні. Інформації про те, що хтось не має намірів користуватися послугами до них не надходило, незважаючи на вимоги ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також постанов КМУ №630 від 21.07.2005р., щодо обов`язку споживача повідомляти надавачу послуг про про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача.

Між тим додав, що споживачі мають право на зменшення суми за послуги, якщо б споживач звернувся із письмовою заявою та підтверджуючими документами, що хтось не проживає у квартирі, але таких звернень до позивача не надійшло. Таким чином вважає, що всі здійснені нарахування є законними, що підтверджується, крім іншого, і правовими позиціями Верховного Суду. Відсутність договору про надання послуг, не звільняє споживача від обов`язку сплатити комунальні платежі, так як склалися фактичні договірні відносини, адже споживачі користувалися послугами, які надавалися до квартири, але не оплатили їх вартість. Зауважив також, що до стягнення з відповідачів у рівних частках підлягає судовий збір в сумі 2270,00грн. на користь позивача.

Представник позивача, акцентував увагу, що як вбачається із розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , платежі мали місце у місяці, за які нарахування за послугу не проводилися і також відповідачами здійснювалися періодично платежі у менших сумах. Так, у жовтні 2017р. 200,00грн., із яких 100,00грн. за гаряче водопостачання та 100,00грн. за опалення, і вказано, що оплата здійснюється за вересень 2017р., хоча нарахування за послугу у вересні 2017р. не було, і у вересні місяці 2017р. оплати не надходило, тобто позивачем кошти, які надійшли до підприємства було зараховано за вересень 2017р. І таких платежів було декілька.

Разом з тим додав, що за спірний період кошти на оплату заборгованості надходили, даних про те, що ці оплати здійснювалися за послугу наперед у квитанціях, що надав відповідач немає.

В продовження аргументування своєї позиції, зазначив, що період заборгованості становить з жовтня 2016р. по травень 2021р. включно. Відповідачі не мають права на користування пільгами чи субсидією. Наявний у квартирі лічильник гарячого водопостачання і оплата здійснюється по його показниках. Відповідачі не надали підтверджуючих документів, що квартира є відключеною від послуг, про які йдеться. За увесь період надання послуг від споживачів не було скарг на неякісність чи неповноту наданих послуг, а також не було заявлено про відмову від послуг. Щодо тарифів, які є завищеними, як на думку відповідача, то їх позивач не встановлює, вони є врегульованими державою. Згідно рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019р. встановлено розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно», буд. АДРЕСА_1 також входить до переліку будинків, які приєднано до вказаних інженерних мереж, а тому вони зобов`язані сплачувати внески, які нараховано також правомірно.

Додав, що рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019р. прийнято відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а тому вимоги про стягнення внесків слід задовольнити. Щодо строків позовної давності, то ОСОБА_2 здійснювалася сплата коштів в рахунок погашення існуючої заборгованості. Слід врахувати також положення п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

В підсумку зауважив, що лише у травні 2021р. позивачу стало відомо про реєстрацію у квартирі ОСОБА_2 , листи-вимоги про сплату боргу надсилалися на ім`я ОСОБА_1 , оскільки саме на її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Нарахування плати за послугу з централізованого опалення здійснюється відповідно до опалювальної площі, а за послугу гарячого водопостачання згідно показань приладу обліку.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог. Суду пояснила, що між нею та ТЕЦ, а також між ОСББ та ТЕЦ відсутні договори щодо надання послуг з централізованого опалення. У будинку АДРЕСА_1 в наявності є будинковий лічильник загального обліку теплопостачання. Звернула увагу суду, що з 2004р. її син у квартирі не проживає, адже вступив до інституту та мешкає у гуртожитку. Вказала, що вона у квартирі поставила лічильник на гаряче водопостачання, на теплопостачання у квартирі засіб обліку відсутній. Син її то навчався, то працював у т.ч. не офіційно. Вона ж власне частково сплачувала платежі і зазначала, що оплату здійснює за кожен конкретний місяць, так як не була згідною зі встановленими тарифами. Іноді не вказувала показники лічильника, але частково сплачувала, при цьому не визнаючи розмір заборгованості.

В продовження обґрунтування своїх заперечень, акцентувала увагу на тому, що позивач сплачені кошти сам розподіляв в рахунок погашення боргу з оплати послуг. Позивачу вона не надавала документи, на підтвердження того, що її син у квартирі не проживає в період, за який обраховано борг. Сусіди склали акт, зі змісту якого вбачається, що вона мешкає у квартирі сама.

Зауважила, що суму заборгованості вона не визнає, так як вважає, що її невірно нараховано. Її син не жив у квартирі і не користувався послугами, а відтак, на її думку, він не повинен бути у цій справі відповідачем. Окрім того, вона переконана, що переривання строку позовної давності частковими сплатами коштів не було, а тому не вірно нараховано інфляційні та 3% річних. В підсумку, відповідач підтримала свою заяву про застосування строків позовної давності вказавши також, що строки позовної давності підлягають застосуванню в даному випадку. Вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Топор І.О. в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, день та час розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат - Івашкова Н.Є. в судовому засіданні пояснила, що слід відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки відсутній письмовий договір, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу, він не є власником квартири і не повинен сплачувати борг, також він не користувався фактично наданими послугами, про які йдеться. Те, що він є зареєстрованим у квартирі, не свідчить про те, що він є користувачем послуг, листипретензії позивач йому не адресував. ОСОБА_2 не надавав ніяких документів позивачу, які б свідчили про те, що він не проживає у квартирі, до якої надаються послуги позивачем. Заборгованість не підлягає в даному випадку до солідарного стягнення, адже відповідач ОСОБА_2 не користувався даними послугами і не проживав у квартирі в спірний період, за який нараховано борг.

Між тим, вказує, що у березні 2021р. та квітні 2021р. сплачено по 100,00грн. за кожен місяць в рахунок погашення заборгованості за надані послуги саме за вказані місяці, сплату здійснював відповідач ОСОБА_2 на прохання своєї матері ОСОБА_1 . Вважає, що слід застосувати строки позовної давності щодо вимог до відповідача ОСОБА_2 до 27.08.2018р., про що нею подано відповідну письмову заяву суду датовану 02.02.2022р. Щодо внесків, то згідно рішення Черкаського міськвиконкому №1021 від 17.09.2019р., не може покладатися обов`язок сплати внесків на відповідачів, адже вказане рішення скасовано Черкаським окружним адміністративним судом, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи судом неодноразово повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Відзиву на позов не подав. У матеріалах справи наявна його заява від 29.10.2021р. (а.с.68-69), в якій просить розглядати справу без його участі, оскільки він постійно проживає та працює у м.Києві. Разом з тим, у заяві зазначає, що проти позовних вимог до нього про стягнення боргу за спожиту теплову енергію - заперечує та просить у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Зважаючи на пояснення сторін та інших учасників справи, враховуючи думку відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлено договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що на ПАТ «Черкаське хімволокно» (в подальшому ПрАТ) покладено обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 №2444).

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вищенаведеного ПрАТ «Черкаське хімволокно» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води.

Згідно листа-інформації Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 26.05.21р. №10731-01-10 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07.05.2002р. та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 07.05.2002р.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з відомостей відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 08.09.2021 року, що отримано судом 13.09.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07.05.2002р. та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 07.05.2002р. зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 .

За адресою: АДРЕСА_3 , відповідачам надаються послуги з тепловодопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий о/р НОМЕР_1 , квартира не від`єднана від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання, але відповідачі ухиляються від перерахування щомісячної оплати за опалення та гаряче водопостачання, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Судом досліджено наявну у матеріалах справи Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №268534830 від 02.08.2021р. (а.с.18), з якого вбачається, що ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири за вказаною вище адресою з 08.10.2015р. на підставі договору купівлі-продажу квартири під скасувальною умовою серії та № 3127 від 19.02.2002, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я.

Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача як на власника квартири, незалежно від факту його реєстрації чи проживання його у житловому приміщенні. Так, у постановах Верховного Суду від 02.04.2020р. у справі № 757/29813/17-ц, 25.06.2020р. у справі № 520/16591/16-ц сформульовано правову позицію, про те, що факт відсутності реєстрації особи в квартирі не звільняє її, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованим за вказаною вище адресою, а відтак також є споживачем послуг, які надаються позивачем до квартири за згадуваною адресою.

Частиною 3 статті 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.

Не проживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності та факт відсутності реєстрації у цій квартирі не звільняє особу, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані позивачем.

Відповідачами не надано належних доказів на спростовування факту надання їм, як власнику квартири та споживачам, житлово-комунальних послуг позивачем, або ж надання послуг іншою особою. Також відповідачами не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості та компенсаційних виплат за несвоєчасну оплату комунальних послуг, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг. Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд, який висловив її у постановах від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц, від 25.06.2020 року у справі №520/16591/16-ц.

Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (в редакції Закону України №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, що чинна з 09 червня 2018 року; діє в частині положень частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18 з 1 січня 2019 року; введено Закон в дію з 01 травня 2019 року відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ), житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання включаються до плати виконавцю відповідної комунальної послуги і в рахунку відображаються окремо.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.09.2019р. №1021 встановлено розміри внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та постачання гарячої води власникам (співвласникам) будівель, які приєднані до інженерних мереж ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» із додатком, за яким визначено і адресу: АДРЕСА_1 .

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875- ІV) визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07 червня 2018 року, в редакції, що чинна з 09 червня 2018 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч.3 ст. 9 ЗУ).

Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Правовідносини власників житлових приміщень щодо оплати комунальних послуг з підприємствами, які надають ці послуги, регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими комунальними послугами.

Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна, в якому зареєстрована та є споживачем послуг, які надаються до квартири, а також відповідач ОСОБА_2 як споживач, який також зареєстрований у вказаній квартирі, своєчасно та в повному обсязі не вносили плату за надані послуги централізованого опалення, гарячого водопостачання та внесків, тож згідно з розрахунком ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», заборгованість відповідачів по оплаті вказаних послуг з жовтня 2016 року по травень 2021 року становить 49966 грн. 90 коп. (а.с. 6). Відповідачами не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також свого розрахунку наявної заборгованості, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням ними зобов`язань з оплати за отримані послуги. Саме такої правової позиції дотримується і Верховний Суд, який висловив її у постановах від 02.04.2020 року у справі №757/29813/17-ц, від 25.06.2020 року у справі №520/16591/16-ц.

Суд звертає увагу, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019.

Також слід зазначити, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що ними, або будь-ким з них, була надана до підприємства інформація про те, що відповідач ОСОБА_2 у певний період часу не проживає у житлі у не користується послугами з теплової енергії. Навпаки, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 повідомила, що таку інформацію до позивача подано не було.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем надано вірний розрахунок інфляційних втрат в сумі 9122 грн. 28 коп. в період з грудня 2016 по травень 2021р. включно та трьох процентів річних в сумі 3368 грн. 27 коп. у зв`язку із простроченням відповідачами оплати комунальних послуг за період з листопада 2016 року по травень 2021 року (а.с.7-9) включно. Такий розрахунок заборгованості відповідачами не спростований.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ч.ч.1, 2 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст.257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Позовна заява надійшла до суду 27.08.2021р., відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з розрахунку заборгованості за О/Р №32210005 до стягнення підлягає борг за період з 01 жовтня 2016 року по травень 2021р. в сумі 49966грн. 90коп. Так, у грудні 2017р. відповідачами було здійснено оплату за послугу по гарячому водопостачанню на суму 50,00грн. та в березні 2018р. на суму 100,00грн., при відсутності нарахувань за дану послугу за поточний місяць. Вказані кошти зараховано в якості оплати послуг за гаряче водопостачання за минулі періоди. Окрім того, у травні 2018р. відповідачами було здійснено оплату за послугу по централізованому опаленню на суму 300,00грн. та гарячому водопостачанню на суму 300,00грн. при відсутності нарахувань за дану послугу за поточний місяць. Зазначені платежі теж зараховано в рахунок погашення минулих платежів за централізоване опалення та гаряче водопостачання. Аналогічним чином в рахунок минулих платежів по О/Р №32210005 відповідачами були здійснені оплати за послугу з централізованого опалення у серпні 2018р та вересні 2018р. на суму 200,00грн. та гаряче водопостачання в жовтні, листопаді та грудні 2018р., січні та лютому 2019р. та інші місяці.

Таким чином, як вбачається із розрахунку заборгованості по О/Р №32210005, відповідачі частково, але не в повному обсязі здійснювали оплату наданих позивачем послуг за теплопостачання та гаряче водопостачання протягом періоду з 01 жовтня 2016р. по 27.08.2019р., а відтак підстав для задоволення заявленої вимоги про необхідність застосування строків позовної давності про стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання немає, оскільки відповідачі, хоч і не в достатній мірі, але здійснювали часткову оплату спожитих ними послуг, а тому відбулося переривання цих строків сплатами, здійсненими відповідачами.

За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, ним були надані відповідні житлово-комунальні послуги відповідачам, як споживачам таких послуг, наведені ним розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами та не спростовані відповідачами, а тому до стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внесків станом на 01.06.2021 в сумі 49966, 90 грн., інфляційні нарахування в сумі 9122, 28 грн. та три відсотки річних в сумі 3368, 27 грн., у зв`язку із простроченням відповідачами оплати комунальних послуг.

За результатами розгляду справи, суд вважає, що доводи, на які посилається сторона відповідачів по справі, як на підстави заперечення проти позову, є необгрунтованими та безпідставними, оскільки вони не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 2270грн., що підтверджується платіжним дорученням № 249 від 18.08.2021.

Отже, до стягнення із відповідачів на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Черкаської міської ради підлягає сума 2270 грн. (судовий збір) в рівних частках по 1135грн. 00коп. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 76-84, 89, 141, 164, 223, 259, 264-265, 268, 353, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (м. Черкаси, просп. Хіміків, 76, ) заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внески у розмірі 49966грн. 90коп., інфляційні - 9122грн. 28 коп., 3 % річних 3368грн. 27коп., а всього 62457грн. 45коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (м. Черкаси, просп. Хіміків, 76, ) судовий збір в розмірі 1135грн. 00коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (м. Черкаси, просп. Хіміків, 76, ) судовий збір в розмірі 1135грн. 00коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 02.05.2022.

Головуючий: С. М. Позарецька