РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2022 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., при секретарі судових засідань Андрєєвій О.А., за участі представника позивача адвоката Бойкініч Р.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю з Печерського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 травня 2010 року ОСОБА_2 було отримано від ОСОБА_1 суму грошовий коштів у розмірі 18 230 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять) доларів США, 1 850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) євро та 550 (п`ятсот п`ятдесят) доларів США, про що була складена розписка 26 травня 2010 року. Згідно розписки від 26 травня 2010 року Відповідач зобов`язалась повернути Позивачу кошти в повному розмірі протягом 1-2 місяців з моменту пред`явлення відповідної вимоги. 29 грудня 2011 року Відповідачем додатково отримано від Позивача суму грошових коштів у розмірі 1 000 (одна тисяча) доларів США та 4 200 (чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок, що підтверджується розпискою від 29 грудня 2011 року. Відповідно до розписки від 29 грудня 2011 року Відповідач зобов`язалась повернути Позивачу суму грошових коштів у строк за першою вимогою. Позивачем засобами поштового зв`язку 31 липня 2020 року було направлено на адресу Відповідача вимогу про повернення грошових коштів. Однак, до теперішнього часу Відповідач не виконала свої зобов`язання перед позивачем по поверненню коштів, що змусило її звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути заборгованість з ОСОБА_2 у розмірі 617 223 (шістсот сімнадцять тисяч двісті двадцять три) гривні 00 копійок.

Ухвалою від 17.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

12 листопада 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволені позову у зв`язку з порушенням позивачем строку позовної давності та невідповідністю обставинам, вказаним у позові. Так відповідач зазначає, що при повернені нею боргу позивач нараховувала проценти,більші ніж у 2 рази, оскільки вона не перевіряла її розрахунки, довіряючи їй. Також вона повертала борги, але розписки залишались у позивача. Позивач на її екземплярі писала про отримання боргу, а іноді так і залишалось через її довіру. Після конфлікту та розірвання між ними у 2012-2013 році будь-яких відносин, позивач неодноразово зверталась до неї з вимогами про повернення боргу. Позивачу ще у 2013 році було відомо, що я вона не визнає будь-яких боргів перед нею, а тому вважає, що строк позовної давності звернення до суду сплив ще на початку 2017 року. Оскільки події мали місце у далекому минулому, докази зазначеного у відповідача не збереглись.

Представником позивача адвокатом Бойкініч Р.С. 02 грудня 2021 року до суду подано відповідь на відзив відповідача, в якому просить позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що позиція Відповідача не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до розписки від 26 травня 2010 року позичальник зобов`язується повернути позикодавцю всю суму позики протягом 1-2 місяців з моменту пред`явлення відповідної вимоги. Згідно розписки від 29 грудня 2011 року позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у строк за першою вимогою. Враховуючи те, що строк зобов`язання, який зазначений у розписках, визначений моментом пред`явлення вимоги, то відповідно позовна давність у Позивача починає свій перебіг з серпня 2020 року, з моменту пред`явлення Позивачем вимоги про сплату боргу.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Бойкініч Р.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2010 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач передала у власність відповідачки грошові кошти в сумі 18 230 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять) доларів США, 1 850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) євро та 550 (п`ятсот п`ятдесят) доларів США, які відповідач зобов`язалась повернути в повному розмірі протягом 1-2 місяців з моменту пред`явлення відповідної вимоги позивачем.

На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник 26 травня 2010 року написала розписку, в якій підтвердила отримання нею від ОСОБА_1 кошти у вказаній сумі та зобов`язалась повернути в повному розмірі протягом 1-2 місяців з моменту пред`явлення відповідної вимоги позивачем.

Крім того, 29 грудня 2011 року сторони укладали додатковий договір позики, згідно якого позивач передала відповідачці грошові кошти у сумі 1 000 (одна тисяча) доларів США та 4 200 (чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок, які відповідач зобов`язалась повернути позивачці у строк за першою вимогою.

На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник 29 грудня 2011 року написала розписку, в якій підтвердила отримання нею від ОСОБА_1 коштів у вказаній сумі, а також зобов`язалась повернути зазначену суму коштів у строк за першою вимогою.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.05.2021 року у справі №128/891/20-ц, провадження №61-4560св21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08.04.2021 року у справі №500/1755/17.

Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачкою вбачається з розписок від 26 травня 2010 року та від 29 грудня 2011 року, які підписані ОСОБА_2 , що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню коштів у визначені строки не виконала, термін повернення позики порушено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними належними та достатніми доказами.

Крім того, згідно ч. 1. ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи те, що строк виконання зобов`язання, який вказаний у розписках, визначений моментом пред`явлення вимоги, то відповідно позовна даність у позивача починає свій перебіг з серпня 2020 року, а саме: з моменту пред`явлення позивачем вимоги про сплату боргу. Зазначені обставини підтверджуються наступними документами, які наявні в матеріалах справи, зокрема: вимогою про повернення грошовий коштів від 29 липня 2020 року, чеком ПАТ «Укрпошта» від 31 липня 2020 року; рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 05 серпня 2020 року. Жодних доказів щодо пред`явлення позивачем до відповідача вимоги про повернення боргу за зазначеними борговими розписками раніше відповідачем не надано.

Отже, позивач в межах трирічного строку передбаченого законом звернувся до відповідача з позовом про стягнення боргу, тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

У справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконала, позивач скористалась своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явила позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.09.2020 року, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на її користь суму грошових коштів (суму позики) переданих за розписками від 26 травня 2010 року та від 29 грудня 2011 року , тобто 617 223 (шістсот сімнадцять тисяч двісті двадцять три) гривні 00 копійок, що відповідатиме вимогам ст. 1046 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Крім того, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 617 223 (шістсот сімнадцять тисяч двісті двадцять три) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6 172 (шість тисяч сто сімдесят дві) гривні 23 копійки.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.А.Свєтушкіна