Провадження № 2/484/427/22
Справа № 484/312/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2022 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого - судді Шикері І.А.

за участю секретаря судового засідання - Туркалової І.В.

розглянувши y відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.01.1996 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0615 га, цільове призначення землі - для обслуговування житлового будинку. Зазначена земельна ділянка відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії МК б/н належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 328 Цивільного кодексу України, у зв`язку із переходом права власності на будинок до неї перейшло і право власності на спірну земельну ділянку.

В судове засідання позивачка не з`явилась, однак позивачкою до суду було подано заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник відповідача - Первомайської міської ради Миколаївської області Бойченко Є. в судове засідання не з`явився, проте представником позивача до суду було надано заяву з клопотанням, про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, інвентаризаційну справу на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.01.1996 нотаріусом Другої Первомайської державної нотконтори Сулімою В.Ф., на підставі заповіту від 13.05.1990, складеного ОСОБА_2 , позивачці ОСОБА_1 належить житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудженнями, що знаходяться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 615 кв.м (а.с.11).

Позивачка зареєструвала своє право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку б/н, земельна ділянка площею 0,0615 га, що розташована по АДРЕСА_1 , досі належить померлій ОСОБА_2 (а.с. 10).

05.01.2022 позивачка ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію вказаної земельної ділянки і земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :02:010:0012 (а.с.13).

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України).

Встановлено, що при переході права власності на житловим будинок, питання щодо набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити, вказавши площу належної померлій ОСОБА_2 земельної діянки, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - 0,0623 кв.м, оскільки представник відповідача визнав позов, а ОСОБА_1 набувши право власності на житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, набула також і право власності на спірну земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, тому з метою захисту прав позивачки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до Первомайської міської ради Миколаївської області, , місцезнаходження якої: вул. Грушевського, 3 м. Первомайськ Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0623 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:010:0012.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 18.05.2022.

С У Д Д Я: І.А. Шикеря