рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/4899/22

Номер провадження 2/495/1873/2022

31 серпня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово судді Анісімової Н.Д.,

із участю секретаря судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею - 0,088 га, кадастровий номер :01:005:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 частки ОСОБА_2 та 3/5 частки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

21.01.1997 року мати позивача ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/5 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано відповідно до вимог чинного на той час законодавства у Білгород-Дністровському БТІ 23.01.1997 року в реєстровій книзі під №25-3458. 30.12.1997 року органом місцевого самоврядування прийнято рішення №313, згідно якого (п. 44) вирішено передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею - 1131 кв.м. по АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житловго будинку і господарських прибудов 1000 кв.м. і для ведення особистого підсобного господарства (уч.1 згідно схеми) з двором спільного користування площею 114 кв.м., а також співвласнику житлового будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_2 передано у безоплатну приватну власність (п.45) земельну ділянку площею - 729 кв.м. по АДРЕСА_2 (уч.2 згідно схеми) з двором спільного користування площею 114 кв.м. для будівництва і обслуговування житловго будинку і госпприбудов. 27.05.2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею - 0,088 га кадастровий номер :01:005:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вид спільної власності - спільна сумісна, розмір частки 1/1. Згідно Витягу з Державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка площею - 0,088 га, кадастровий номер :01:005:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві валсності за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , розмір частки 1/1. ІНФОРМАЦІЯ_3 мати позивача ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №912. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 . У визначені чинним законодавсвом строки, позивач звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Білгород-Дністровської районного нотаріального округу Чухрай Т.Ю., однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 позивачу було відмовлено, оскільки в документі що посвідчує право власності на земельну ділянку площею - 0,088 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , частка у спільній власності, яка належить померлій ОСОБА_3 не визначена, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Після смерті матері позивач користується часткою земельної ділянки, яка належала їй при її житті. Оскільки позивач не має можливості оформити своє право на успадковану після смерті матері частину земельної ділянки без визначення частки спадкодавця та розпоряджатись належним чином отриманою ним в порядку спадкування частиною ділянки без визначення її частки та вирішити спір в позасудовому порядку неможливо з причини смерті, тому він вимушений звернутись з цим позовом до суду, в якому просить суд ухвалити рішення по справі, яким визначити, що розмір часток співвласників ОСОБА_2 2/5 частки земельної ділянки та 3/5 частки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею - 0,088 га, кадастровий номер :01:005:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обасті від 15.07.2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представник позивача у підготовче судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі посилаючись на обставини, які зазначені в позові та просила задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, відзив, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом встановлено, що 21.01.1997 року мати позивача ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/5 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності зареєстровано відповідно до вимог чинного на той час законодавства у Білгород-Дністровському БТІ 23.01.1997 року, запис в реєстровій книзі під №25-3458, інвентаризаційна справа №6019.

30.12.1997 року органом місцевого самоврядування прийнято рішення №313, згідно якого (п.44) вирішено передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею - 1131 кв.м. по АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житловго будинку і господарських прибудов 1000 кв.м. і для ведення особистого підсобного господарства (уч.1 згідно схеми) з двором спільного користування площею 114 кв.м., а також співвласнику житлового будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_2 передано у безоплатну приватну власність (п.45) земельну ділянку площею - 729 кв.м. по АДРЕСА_2 (уч.2 згідно схеми) з двором спільного користування площею 114 кв.м. для будівництва і обслуговування житловго будинку і госпприбудов.

27.05.2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею - 0,088 га кадастровий номер :01:005:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вид спільної власності - спільна сумісна, розмір частки 1/1.

Згідно Витягу з Державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка площею - 0,088 га, кадастровий номер :01:005:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві валсності за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , розмір частки 1/1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №912.

Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 .

У визначені чинним законодавсвом строки, позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровської районного нотаріального округу Чухрай Т.Ю., із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 позивачу було відмовлено, оскільки в документі що посвідчує право власності на земельну ділянку площею - 0,088 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , частка у спільній власності, яка належить померлій ОСОБА_3 не визначена.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, а відповідно до ст. 361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної власності співвласником може здійснюватися самостійно.

Таким чином, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Аналогічно, щоб оформити перехід права власності до спадкоємця, частка спадкодавця має бути визначена.

Згідно ст.370 ЦК України, частки кожного з співвласників в праві спільної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається, зокрема, при виділі частки з спільного майна. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України.

При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Нормами діючого законодавства закріплено загальний принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 ЦК України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст.370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі.

При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість.

Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня2020 рокуусправі №759/15156/16- ц (провадження № 61-3301св19) зазначено, що "при вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядок користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном".

Висновки за результатами розгляду справи

Отже, враховуючи вищезазначені положення законодавства, оскільки частка у земельній ділянці, яка належала померлій ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на теперішній час не визначена, враховуючи сукупність доказів, з урахуванням того, що не визначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Визнання позову з боку відповідача не порушує вимог закону.

Керуючись ст.ст.4, 5, 14, 12-13, 81, 206, 207, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності- задовольнити.

Визначити, що розмір ідеальних часток співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею - 0,088 га, кадастровий номер :01:005:0299, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 частки ОСОБА_2 та 3/5 частки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Анісімова Н.Д.