Справа № 202/1282/22
Провадження № 2/202/1281/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнко Д.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр охорони здоров`я» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою за результатом розгляду якої просила суд визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» по особовому складу №39/ОС від 28 лютого 2022 року про звільнення ОСОБА_3 ; поновити її на посаді сестри медичної палатної хірургічного відділення з урологічними ліжками стаціонару Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця»; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач працювала на посаді сестри медичної палатної хірургічного відділення з урологічними ліжками стаціонару Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Позивач, за графіком роботи на лютий місяць 2022 року, мала працювати з 8 години 00 хвилин 27 лютого 2022 року по 8 годині 28 лютого 2022 року. Позивач, 27 лютого 2022 року, вийшла на роботу згідно з графіком змін. Приблизно о 17 годині 00 хвилин до приміщення відділення зайшов генеральний директор Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті Постолов О.М. та завідуючий відділенням ОСОБА_4 , вони запитали у позивача де знаходиться черговий лікар ОСОБА_5 , про що позивач засобами телефонного зв`язку поставила до відома ОСОБА_5 та попросила пройти його до ординаторської. В цей час у приміщення відділення знаходились, крім позивача, медична сестра ОСОБА_6 , яка через введення воєнного стану не змогла дістатись до дому за межі Дніпра, у зв`язку із чим була вимушена залишитись у приміщенні лікарні, сестра господарка ОСОБА_7 та молодша санітарка ОСОБА_8 . Від керівництва лікарні до позивача почали надходити претензії на предмет того, що позивач повинна знати де знаходить черговий лікар та того, що у лікарні присутні сторонні особи. Усі пояснення позивача відхилялись у грубій формі. Через деякий час черговий лікар ОСОБА_5 підійшов до ординаторської де разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_4 почали розмовляти на підвищених тонах. З приміщення ординаторської вони вийти не могли через несправний замок, у зв`язку із чим викликались слюсарі лікарні. Після того позивач дізналась, що генеральним директором ОСОБА_9 черговий лікар ОСОБА_5 був в грубій формі відсторонений від чергування, у зв`язку із чим він покинув приміщення відділення і замість нього до відділення був викликаний інший лікар ОСОБА_10 . Позивачу також було запропоновано пройти до ординаторської, позивач злякалась та зателефонувала своєму чоловікові ОСОБА_11 . Через деякий час прийшов ОСОБА_11 з яким у керівництва лікарні почався діалог на підвищених тонах, озвучувались погрози, була викликана приватна охорона «Леон». Близько 18 години 30 хвилин позивачу було повідомлено, що її повинні замінити на робочому місці. О 18 годині 40 хвилин позивачу лікар ОСОБА_10 повідомив, що вона відсторонена від роботи як і лікар ОСОБА_5 і вона повинна покинути приміщення лікарні. За графіком на березень 2022 року позивач мала вийти на роботу 2 березня 2022 року. 1 березня 2022 року позивач зателефонувала старшій сестрі ОСОБА_12 з метою з`ясувати чи відбулись зміни у графіку роботи на березень 2022 року на що отримала відповідь, що позивач звільнена як і багато інших працівників, а тому графік на березень 2022 року було змінено. 10 березня 2022 року позивач отримала оскаржуваний наказ про звільнення 28 лютого 2022 року за прогул 27 лютого 2022 року та 28 лютого 2022 року без поважних причин на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП України. На засідання профспілкового комітету позивача ніхто не викликав.

Зі сторони відповідача надійшов відзив за змістом якого, підтверджено, що позивач, дійсно, 27 лютого 2022 року прибула на своє робоче місце, прийняла зміну та пропрацювала деякий час. Однак через деякий час було виявлено її відсутність на робочому місця та у приміщенні лікарні з 20 год.00 хв. 27 лютого 2022 року по 8 год.00 хв.28 лютого 2022 року, що вважається прогулом тобто відсутністю працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин. В зв`язку з вказаними обставинами керівництвом було прийнято рішення про залучення до чергування іншої медичної сестри. 28 лютого 2022 року позивач, також, не з`явилась на робочому місці, жодних пояснень не надала, у зв`язку із чим, та за погодженням первинної профспілкової організації, позивач була звільнена. Крім того, представник відповідача посилається на те, що відсторонення від посади оформлюється відповідним наказом, однак такого наказу відповідачем не виносилось, його винесення заперечується. Просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 займала посаду сестри медичної палатної хірургічного відділення з урологічними ліжками стаціонару Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується записом у трудовій книжці.

Згідно графіку роботи м/с та лікарів хірургічного відділу з урологічними ліжками, на лютий 2022 року, ОСОБА_3 мала прийняти зміну, в тому числі, 27 лютого 2022 року (16) та 28 лютого 2022 року (8).

У графіку складеному на березень 2022 року, прізвище позивача відсутнє.

Наказом генерального директора Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» по особовому складу №39/ОС від 28 лютого 2022 року ОСОБА_3 сестру медичну палатну хірургічного відділення з урологічними ліжками стаціонару звільнено 28 лютого 2022 року за прогул з 27 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України, на підставі подання генерального директора ДКЛ ЗТ, витягу з протоколу засідання профспілкового комітету ДКЛ № 21 від 28 лютого 2022 року. З відповідним наказом позивача було ознайомлено 10 березня 2022 року.

У відповідності до копії пояснювальної записки від 28 лютого 2022 року сестри медичної палатної ОСОБА_13 , 27 лютого 2022 року вона отримала розпорядження про виконання додаткових робіт, а саме чергування по хірургічному відділенню у зв`язку із тим, що медична сестра ОСОБА_3 самовільно залишила робоче місце о 20 год.00 хв. 27 лютого 2022 року.

З аналогічним змістом підписано рапорт завідувачем хірургічного відділення з урологічними ліжками ОСОБА_4 на ім`я генерального директора ОСОБА_9 .

Актами від 27 лютого 2022 року та від 28 лютого 2022 року було зафіксовано відсутність позивача на робочому місці без поважної причини 27 лютого 2022 року о 20 год.00 хв.

28 лютого 2022 року за вих.01-17/249 генеральним директором ОСОБА_9 надано запит голові профспілкового комітету щодо звільнення ОСОБА_5 - лікаря хірурга хірургічного відділення з урологічними ліжками та ОСОБА_3 сестру медичну палатну хірургічного відділення з урологічними ліжками стаціонару.

У відповідності до витягу із протоколу №21 від 28 лютого 2022 року Певринної профспілкової організації дорожньої клінічної лікарні на ст.Дніпропетровськ, у присутності ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , було вирішено погодити звільнення з 28 лютого 2022 року за п.4 ст.40 КЗпП України лікаря ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що дійсно позивачка працювала медсестрою, з початку війни, працівниками лікарні готувався підвал під госпіталь. О 5 годині ранку пролунала тривога, адміністрацією лікарні не було повідомлено, що до лікарні будуть бігти багато людей. Його було викликано до ординаторської де був ОСОБА_9 який ударив свідка в обличчя, блокував двері у зв`язку із чим замок зламався, у зв`язку із чим свідок відкрив вікно щоб можна було вийти. Після чого, свідок повідомив, що після удару не буде працювати. Крім того, свідок пояснив, що пропрацював у лікарні 19 років. ОСОБА_16 працював 1 рік, з його приходом було звільнено більше 300 людей. У жовтні свідку вже пропонували звільнитись, ОСОБА_16 відкрито про це заявляв та те, що лікарня буде продаватись. Позивач прибула вчасно. Постолов казав, що Донецьких та Луганських треба звільнити, позивачка це встигла зняти на телефон, через що в неї його вибили з рук.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що 27 лютого 2022 року йому стало погано. Позивач запропонувала приїхати до неї у заклад, де вона поміряла свідку тиск і дала пігулку. Він став свідком як у позивача, тобто його дружини, забрали телефон, в іншій кімнаті стався конфлікт із лікарем. Свідок чув як позивачу повідомили, що її відсторонили від роботи. Свідок намагався зайти до ординаторської забрати телефон позивача.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що вона працює медсестрою у лікарні 7 років. Свідок здала зміну позивачу. Під час конфлікту свідок була присутня, це було наприкінці лютого, вона бачила як йшли ОСОБА_16 та ОСОБА_18 . ОСОБА_16 сказав, що вони всі неадекватні працівники та те, що вони всі звільнені. Свідок стояла поряд з позивачем, коли ОСОБА_16 почав їх ображати. Ніхто алкоголю не вживав.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що він працює завідувачем відділенням лікарні. Головною медичною сестрою було написано у чаті, що у лікарні ЧП, а саме їх не пускав чоловік у нетверезому стані до сховища, який працював на зміні з позивачем. Після чого було запрошено ОСОБА_19 , де було виявлено, що він знаходиться у нетверезому стані але на пропозицію пройти освідування ОСОБА_19 відмовився, після чого позивач та ОСОБА_19 зникли з лікарні. Біля позивачки була стороння людина, вела себе агресивно у зв`язку із чим було викликано охорону. Жодного фізичного насилля не було. Дійсно у позивача телефон забирали оскільки вона все знімала, однак одразу їй віддали.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що він є лікарем у хірургічному відділенні. ОСОБА_19 сказав, що під час тривоги нікого не спускати до сховища. Однак свідок зателефонував головному лікарю, який сказав, що всіх треба спустили у сховище. Після чого ОСОБА_19 став вести себе не адекватно, свідку здалось, що він ОСОБА_19 є запах алкоголю. Позивачу та Балику пропонували пройти освідування, однак вони відмовились.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що свідком подій, що стались, вона не була.

Свідок ОСОБА_22 суду показала, що вона працює в лікарні з 1984 року. Їй повідомили, що у лікарні стався інцидент, приїхав генеральний директор та керівники відділень.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомив, що він працює хірургом з 1 лютого 2022 року. 27 лютого 2022 року він був вихідний, йому зателефонували та сказали, що він має вийти. Він приїхав о 18 годині, Балика він не бачив, від ОСОБА_3 запаху алкоголю він не чув.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що позивач передала їй зміну 27 лютого 2022 року, після чого вона її не бачила.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП).

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі N 235/5659/20 (провадження N 61-10432св21) зазначено, що: "прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності".

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі N 643/10816/17 (провадження N 61-188св21).

Так, у судовому засіданні судом було встановлено, що наказом генерального директора Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» по особовому складу №39/ОС від 28 лютого 2022 року ОСОБА_3 сестру медичну палатну хірургічного відділення з урологічними ліжками стаціонару звільнено 28 лютого 2022 року за прогул з 27 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України.

Позивач мала працювати згідно графіку з 27 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року, однак 20 год.00 хв. 27 жовтня 2022 року лишила приміщення лікарні (робоче місце).

Також під час дослідження судом доказів, в тому числі допиту свідків, судом було встановлено, що 27 жовтня 2022 року стався інцидент у колективі лікарні за наслідком якого позивач була вимушена передати зміну іншій медичній сестрі. Про наявність інциденту свідчить також і те, що у позивача на деякий час було вилучено мобільний телефон.

Таким чином суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач самовільно покинула робоче місце без поважних причин. Позивач передала зміну, що свідчить про те, що іншій медичній сестрі було надано розпорядження щодо заміни позивача, у зв`язку із чим позивач залишила приміщення лікарні.

Посилання зі сторони відповідача про те, що від позивача було чутно запах алкоголю судом також відхиляється з огляду на відсутність відповідних доказів.

Таким чином, суд вважає, що підстави для звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України були відсутні.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що оскаржуваний наказ є незаконним та підлягає скасуванню, позивач підлягає поновленню на займаній раніше посаді.

В той же час, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 760/2881/19 (провадження № 61-1096св20) вказано, що «у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Під час розгляду даної цивільної справи (до моменту ухвалення судом рішення) суду не було надано доказів (довідки про доходи, даних щодо розміру заробітної плати, з урахуванням утримання податку та інших обов`язкових платежів) виплат позивачу за фактично відпрацьований час. У зв`язку із чим суд був позбавлений можливості здійснити розрахунок середнього заробітку, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Отже враховуючи, що позивач не скористалась своїм правом на надання, витребування від відповідача вказаних вище документів, суд позбавлений самостійно здобути відповідні докази, а тому в задоволенні відповідної вимоги, наразі, має бути відмовлено.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Так положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Враховуючи встановлені судом у справі обставини, а також наведені вище норми законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр охорони здоров`я» (м.Київ, просп. Повітрофлотський, буд.9, / м.Київ вул. Єжі Гедройця, 5, ) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» по особовому складу №39/ОС від 28 лютого 2022 року про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Поновити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на посаді сестри медичної палатної хірургічного відділення з урологічними ліжками стаціонару Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центр охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

В іншій частині позову відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр охорони здоров`я» судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін