Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6291/20 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 109 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/6291/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватне підприємство «Українська дистрибуційна система», приватне підприємство «Салікс», Товариство з обмеженою відповідальністю «СП САН ДЕКОР», ОСОБА_3 про поділ майна подружжя

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2022 року, постановлену під головуванням судді Драча Ю.І. в м. Житомирі,-

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем було створено приватне підприємство «Українська дистрибуційна система». Засновником та власником цього товариства зазначений відповідач, який 31 травня 2011 року закінчив формування статутного капіталу даної юридичної особи у розмірі 16 000 000 грн.

Окрім того, у власності ТОВ « Українська дистрибуційна система» перебувають й транспортні засоби, на які поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі відповідачем створено приватне підприємство «Салікс», статутний капітал якого становить 379700 грн., та ТОВ « СП САН ДЕКОР» зі статутним капіталом 1500000 грн.

Позивачка стверджує, що зазначені підприємства були створені за рахунок спільних сумісних коштів подружжя й, відповідно, майно, яке зареєстроване за цими підприємствами та статутний капітал цих юридичних осіб, є також спільним сумісним майном її та відповідача.

Також вказує, що 27 серпня 2009 року ОСОБА_2 за спільні сумісні кошти придбано комплекс оптово-роздрібної торгівлі, який розташований в АДРЕСА_1 .

21 грудня 2009 року нею придбано житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку (кадастровий номер :10:015:0022), розташовану в АДРЕСА_3 .

Оскільки вони з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу вказаного майна, ОСОБА_1 просила визнати спірний житловий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею й відповідачем право власності на Ѕ частину даного нерухомого майна, за кожним.

Також просила стягнути із ОСОБА_2 8 939 850 грн. компенсації половини вартості майна, внесеного до статутних капіталів ПП «Українська дистрибуційна система», ПП « Салікс» та ТОВ « СП САН ДЕКОР».

Окрім того, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину майна ПП «Українська дистрибуційна система», ПП « Салікс» та ТОВ « СП САН ДЕКОР».

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту (вчинення будь-яких дій, правочинів щодо них, реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку) на транспортні засоби: автомобіль Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ;

автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ;

автомобіль Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 ,

автомобіль Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_8 , що знаходяться у власності ПП «Українська дистрибуційна система», а також шляхом накладення арешту (вчинення будь-яких дій, правочинів щодо них, реєстрації тощо) на будинок АДРЕСА_4 .

В обгрунтування заяви вказувала, що між сторонами був укладений шлюб та за час перебування з відповідачем у шлюбі, за спільні кошти подружжя було створено ПП «Українська дистрибуційна система». 31 травня 2011 року було закінчено формування статутного капіталу даного ПП в розмірі 16 000 000 грн. за кошти, що являлись об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказала, що на праві приватної власності ПП ««Українська дистрибуційна система» належать наступні транспортні засоби: автомобіль Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; автомобіль Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , автомобіль Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_8 .

Зазначила, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02.08.2021 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначені вище транспортні засоби, а ухвалою того ж суду від 08.11.2021 скасовано заходи забезпечення позову.

Крім того вказала, що у період перебування у шлюбі з відповідачем було набуто у власність будинок АДРЕСА_4 . Все зазначене вище майно є предметом позову про розподіл майна подружжя.

Вказала, що під час перебування сторін у шлюбі відповідачем було зареєстровано ПП «Українська дистрибуційна система». ОСОБА_2 є засновником цього підприємства та кінцевим бенефеціарним власником. Статутний капітал підприємства було сформовано за кошти, які були об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У власності ПП «Українська дистрибуційна система» зареєстровано ряд транспортних засобів, на які заявник просить накласти арешт. Зазначила, що оскільки відповідач є засновником даного підприємства та керівником, він має можливість за власним бажанням зменшувати статутний капітал підприємства, реалізовувати майно, що знаходиться у власності підприємства, вносити зміни до установчих документів підприємства. Водночас вказала, що вона має право на отримання половини вартості внесеного у підприємство майна як рухомого/нерухомого, так і грошових коштів, за рахунок яких сформований статутний капітал. Зазначила, що все вищезазначене майно являється предметом позову про розподіл майна подружжя, однак, на даний час існує реальна загроза реалізації відповідачем вищезазначеного майна, зменшення статутного капіталу підприємств, з метою недопущення його поділу в процесі поділу майна подружжя. Внесення будь-яких змін в установчі документи, реалізація будь-якого майна підприємств та зменшення статутного капіталу останніх звужують її права та порушують інтереси, оскільки зменшується частка, що належить їй за законом на праві власності при здійсненні поділу майна подружжя, адже всі підприємства, всі статутні капітали підприємств, все майно, що знаходиться у власності підприємств сформовано та придбано в період шлюбу, за спільні кошти подружжя.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт (заборони вчинення будь-яких дій, правочинів щодо них, реєстрації тощо) на будинок АДРЕСА_4 , який на праві власності належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 . У задоволенні решти заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови накладення арешту (заборони вчинення будь-яких дій, правочинів щодо них, реєстрації тощо) на транспортні засоби: автомобіль Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; автомобіль Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , автомобіль Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_8 , належні на праві власності Приватному підприємству « Українська дистрибуційна система». Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до мотивів заяви про забезпечення позову. Додатково вказує, що заявлені заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам.

В частині задоволених вимог ухвала суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, враховуючи, що позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача на її користь 1/2 частини вартості майна, внесеного до статутного капіталу ПП "Українська дистрибуційна система", що становить 8 939 850, тобто чітко визначеною сумою, у суду відсутні підстави для накладення арешту на зазначені автомобілі, оскільки такий вид забезпечення позову порушить права Приватного підприємства "Українська дистрибуційна система", тому у цій частині заяви суд першої інстанції відмовив.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одними із видів забезпечення позову, перелік яких наведений у частині 1 статті 150 ЦПК України, є накладення арешту на майно та ( або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок АДРЕСА_2 , земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , визнати за сторонами право особистої приватної власності (за кожним по Ѕ частині) на будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , стягнути з відповідача 8 939 850 грн компенсації половини вартості майна, внесеного до статутних капіталів ПП «Українська дистрибуційна система», ПП «Салікс» та ТОВ «СП САН ДЕКОР», а також визнати за позивачем право власності на Ѕ частину майна ПП «Українська дистрибуційна система», ПП «Салікс» та ТОВ «СП САН ДЕКОР».

При вирішенні питання щодо забезпечення позову в частині накладення арешту на ряд автомобілів, які перебувають у власності ПП «Українська дистрибуційна система», суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що наявність арешту, який накладений на належні ПП Українська дистрибуційна система автомобілі, порушує права даного підприємства.

При цьому, судом також враховано зміст позовних вимог, оскільки, звертаючись до суду, ОСОБА_2 , зокрема, просила стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину вартості майна, внесеного до статутних капіталів ПП «Українська дистрибуційна система», 16 000 000 грн. У свою чергу, можливість стягнення цих коштів не може ставитися в залежність від майбутніх дій відповідача щодо зміни розміру статутних капіталів цієї юридичної особи.

Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про накладення арешту на зазначені в заяві про забезпечення позову автомобілі, які перебувають у власності ПП «Українська дистрибуційна система».

Колегія суддів зазначає, що в контексті досягнення дієвості та мети вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на ряд автомобілів, які перебувають у власності ПП «Українська дестрибувційна система», право вимоги позивача щодо виплати половини вартості внесеного майна в статутні капітали підприємств не може залежати від майбутніх дій відповідача щодо змін розміру статутного капіталу, натомість реалізація такого права пов`язана із встановленням факту та відповідних обставин внесення майна в статутний капітал подружжям спільно. Окрім того, зазначені заходи забезпечення позову можуть ускладнювати проведення господарської діяльності підприємств, а обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, ухвалою суду від 04.06.2020 за заявою позивачки про забезпечення позову заборонено ОСОБА_2 , уповноваженим особам Головного сервісного центру МВС України та/або його структурних підрозділів, іншим суб`єктам державної реєстрації вчиняти дії щодо реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку та інші дії, направлені на відчуження належних ПП «УДС» значної кількості транспортних засобів.

Окрім того, вимога про забезпечення позову про накладення арешту на зазначені в заяві про забезпечення позову транспортні засоби (автомобіль Ford Mondeo та три автомобілі Volkswagen Polo) судом вирішена, інших обставин щодо необхідності накладення арешту на вказане рухоме майно на час розгляду заяви - заявником не наведено.

В апеляційному суді ОСОБА_1 та її представник пояснили, що позивач має намір збільшити позовні вимоги внаслідок чого збільшиться ціна позову, а тому вже на теперішній час є підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначені автомобілі, є неспроможними в розумінні вимог ЦПК України, а тому не можуть бути взяті судом до уваги.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечив проти доводів заявника та її представника, наполягаючи на неспівмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову є достатніми і такими, що спроможні забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки зазначені позивачем заходи не можуть вважатися необхідними, доцільними та співмірними з огляду на фактичні обставини справи, предмет заявлених позовних вимог та наявність інших ухвал про забезпечення позову ОСОБА_1 .

З огляду на вищенаведене аргументи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Постановлена судом першої інстанції ухвала є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.11.2022.

Головуючий Судді