Провадження 2/127/2650/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В провадження суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розписками в загальній сумі 6 500 доларів США, що еквівалентно 237 705 гривень.

Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення зазначеного позову, в якому він просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на будинок, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку; тимчасово обмежити право виїзду ОСОБА_2 за межі України до погашення заборгованості.

Заява мотивована тим, що відповідач, маючи перед позивачем заборгованість за розписками в загальній сумі 6500 доларів США, ухиляється від її повернення, що стало підставою для звернення позивачем до суду із позовом про стягнення цієї заборгованості. Відповідач є власником будинку АДРЕСА_2 . Планує відчужити будинок у зв`язку з виїздом до Ізраїлю на постійне місце проживання. Враховуючи наведені обставини та поведінку боржника заявник вважає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити надалі або зробити неможливим виконання рішення суду у справі про стягнення заборгованості.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов до наступного.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, невжиття яких може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Як слідує з наданих доказів 19.10.2021 року та 20.12.2021 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 3 000,00 дол. США та 2 000 дол. США відповідно зі сплатою 5% на місяць, зобов`язалася кошти повернути за першою вимогою позикодавця. Позичальник борг не повернула, вимогу позикодавця про повернення коштів ігнорує, а відтак у позивача наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 06.04.2021 року за реєстром №2-980, ОСОБА_2 є власником 2/3 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому, враховуючи предмет позову та наведені у заяві доводи по обставинам справи, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву ОСОБА_1 в частині накладення арешту на частку в житловому будинку, та накладає арешт на 2/3 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , в межах розміру заявлених позовних вимог в сумі 237 705 гривень, що еквівалентно 6500 доларів США.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову в частині вимог про заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку, суд дійшов висновку про необхідність відмови в цій частині з огляду на її неконкретизованість.

Щодо заяви в частині тимчасового обмеження права виїзду ОСОБА_2 за межі України до погашення заборгованості суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову

Отже, суд приходить до висновку, що заява в цій частині задоволенню теж не підлягає.

Суд зазначає, що забезпечення позову має тимчасовий запобіжний характер і спрямоване на забезпечення можливості виконання ймовірного рішення суду та на недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір.

Відповідно до частини першої та другої ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 149, 151-154, 258-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Накласти арешт на 2/3 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в межах розміру заявлених позовних вимог в сумі 237 705 гривень, що еквівалентно 6500 доларів США.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: