Номер провадження 2/754/3154/22
Справа №754/1537/22
09 вересня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Зотько Т.А.,
за участю секретарів судового засідання - Микитюк А.В., Нагорної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про відшкодування збитків, -
Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про відшкодування збитків, посилаючись на те, що 29.12.2021 року вона звернулася до салону краси « ІНФОРМАЦІЯ_1 » , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення біохімічної завивки волосся. Станом на 15.01.2022 її волосся вже не мало жодного навіть натяку на проведену процедуру біохімічної завивки волосся, за яку вона сплатила 1483,00 гривень, хоча майстер-перукар обіцяла, що завивка триматиметься півроку. Того ж дня позивачка звернулася до салону краси із заявою про повернення коштів за неякісну послугу в порядку п.4 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів». У відповідь вона отримала образи та звинувачення в тому, що вона сама обрізала собі волосся по центру голови для того, щоб отримати сплачені кошти назад. Врешті позивачці повернули половину вартості біохімічної завивки в сумі 750,00 гривень, не пояснюючи чому тільки половину оплаченої нею суми. 17.01.2022 року позивачка звернулася до лікаря - трихолога, для того щоб вилікувати волосся. Після огляду лікаря вона отримала висновок про наявність множинних деформованих стержнів, зламаних на рівні 1-1,5 см. З ознаками ймовірного хімічного пошкодження стержня. Таким чином, послуга з біохімічної завивки волосся, надана позивачці в салоні краси, студії засмаги «ІНФОРМАЦІЯ_1» 29.12.2021 була проведена неякісно і сильно нашкодила її психічному і фізичному здоров`ю. У зв`язку з чим і звернулася до суду з вищевказаним позовом для захисту своїх прав.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 07.02.2022 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленним (викликом) сторін.
У судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення поштової кореспонденції суду, причини неявки суду не відомі. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності сторін по справі та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) у судове засідання сторін, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що позивачка звернулася до салону краси « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення біохімічної завивки волосся.
15.01.2022, у зв`язку з тим , що її волосся вже не мало жодного натяку на проведену процедуру, тобто кучері на волоссі були відсутні, вона звернулася до салону краси, студії засмаги «ІНФОРМАЦІЯ_1» із заявою про повернення коштів за неякісну надану процедуру в порядку п.4 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка міститься у матеріалах справи і про що свідчить підпис працівників відповідача.
17.01.2022 року позивачка звернулася до лікаря - трихолога. Після огляду якого вона отримала висновок спеціаліста: Трихоптилоз. Андрогенетична форма випадіння волосся дифузного типу, що підтверджується копією доданою до матеріалів позовної заяви.
Відповідно до п.4 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Відповідно до п.8 цього Закону, виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти.
Пунктом 10 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством.
Відповідно до вимог ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.
Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оскільки відповідач ФОП ОСОБА_5 , отримав оплату за виконання роботи, однак вказана робота була виконана неналежним чином, що понесла за собою негативні наслідки, позивачка як замовник має право повернути кошти за неналежно виконану роботу.
Відповідачем у свою чергу не надано до суду доказів на спростування викладеної інформації позивачкою.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою були понесені матеріальні збитки на оплату консультації лікаря-трихолога з фотофіксацією та оплату вартості засобів для догляду за волоссям, що підтверджується оригіналами квитанцій, а відтак вимоги в частині стягнення матеріальних збитків підлягають задоволенню.
Стосовно вимог позову щодо відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), в яких зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.
При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позивачка у зв`язку із неякісним наданням послуги отримала серйозну шкоду здоров`ю, при тому, що вона хворіє на інсулінозалежний цукровий діабет, є інвалідом 3 групи з дитинства довічно, що є додатковим чинником загрози життю та здоров`ю. Тому виходячи із засад розумності та справедливості підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки моральна шкода в розмірі 25 000 грн..
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Керуючись ст.ст.23,906,1167ЦК України, ст.ст. 4,12, 13, 19, 81, 263-265, 267, 273, 274-279, 280-289, 354, 355 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -
Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про відшкодування збитків - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення суду виготовлено 03.10.2022.
Дані позивачки: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя: