Дата документу 12.09.2022
Справа № 334/8391/21
Провадження № 2/334/848/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 р. м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Коломаренко К.А.

при секретарі Фарзаєвій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК»

третя особа: ОСОБА_2

про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування,

за участі: позивача ОСОБА_1 (особисто), представника позивача - адвоката Кальній Д.С. (діє на підставі Ордеру серії АР 1078509 від 05.01.2022), представника відповідача адвоката Терзі О.С. (діє на підставі Ордеру серії ВІ №1064832 від 10.11.2021) в режимі відеоконференції, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду міста Запоріжжя з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван Клік», в якому просить стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван Клік» на користь ОСОБА_1 страхову виплату у розмірі 43 987,12 грн, з яких 35 115,94 грн витрати на лікування, 1 755,80 грн сума моральної шкоди, 5 000,00 грн допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, 2 115,38 грн штрафні санкції за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.11.2020 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Хюндай Акцент» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснюючи рух по вул. Трегубенко в м. Запоріжжя в напрямку вул. Богдана Хмельницького та на регульованому перехресті вул. Трегубенко та вул. Б.Хмельницького, виконуючи маневр повороту ліворуч на пішохідному переході, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка перетинала проїзну частину по регульованому пішохідному переходу справа наліво по ходу руху автомобіля. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та доставлена до лікарні. 04.11.2020 року за фактом настання даної ДТП відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002945 з кваліфікацією за ч. 1 ст.286 КК України. В ході досудового розслідування по справі було призначено судово-медичну експертизу. Згідно висновку експерта № 1321 ОСОБА_1 внаслідок ДТП були спричинені наступні тілесні ушкодження: «Закритий внутрішньо суглобовий перелом крізь медіальне і латеральне плато великогомілкової кістки лівої гомілки, який кваліфікується, як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день». Зазначені висновки зроблені на підставі дослідження медичної карти стаціонарного хворого № 12309 з КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР на ім`я ОСОБА_1 , яка знаходилась на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні з 04.11.2020 року по 25.1 1.2020 року. 12.11.2020 року здійснена операція з трансплантатом. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 12995 з КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР на ім`я ОСОБА_1 остання знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні ранньої реабілітації з 25.11.2020 року по 09.12.2020 року. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 14151 з КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР на ім`я ОСОБА_1 остання знаходилась на стаціонарному лікуванні у ортопедо-травматологічному відділенні з 17.12.2020 року по 24.12.2020 року. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 3713 з КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР на ім`я ОСОБА_1 остання знаходилась на стаціонарному лікуванні у ортопедо-травматологічному відділенні з 15.03.2021 року по 18.03.2021 року. 28.12.2020 року за результатами проведеного досудового розслідування за фактом вищезазначеної ДТП було винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.1 ст.284 КПК України. В ході проведення досудового розслідування не здобуто жодних доказів, які б підтверджували той факт, що шкода спричинена внаслідок непереборної сили або умислу з боку позивача. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідувалося за ст.286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода і жодних підстав для перекваліфікації не має. Зазначений факт свідчить про те, що позивач має беззаперечні підстави для отримання грошової компенсації, так як відбувся страховий випадок. Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/ або життю третіх осіб була застрахована в ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» згідно полісу № 193365995. який станом на 04.11.2020 року був діючим. Оскільки шкода заподіяна внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки, то згідно зазначених норм законодавства України, цивільно-правова відповідальність настає незалежно від вини особи, що спричинила шкоду. Таким чином, вказану подію ДТП слід вважати страховим випадком. Під час лікування Позивач витратила власні кошти на лікування у розмірі: 22 240,00 гривень на придбання комплекту для остеосинтезу великогомілкової кістки з кістковою пластикою, що підтверджується рахунком - фактурою № 09.11.2020 від 09.11.2020 року, фіскальним чеком, випискою з історії хвороби № 12309; 12 875, 94 гривень на придбання лікарських засобів. Всього на загальну суму 35 115,94 гривень. Моральна шкода становить 5% від суми, витраченої на лікування, що становить 1755,8 гривень. Мінімальна заробітна плата з 01 вересня 2020 року і станом на 04.11.2020 року - дату настання страхового випадку становила 5000 гривень. Таким чином допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим становить 5000 гривень. Всього сума страхового відшкодування становить 41 871,74 гривні. З метою отримання страхової виплати Позивач звернулась до страхової компанії з заявою від 11.06.2021 року. 09.07.2021 за підписом начальника відділу врегулювання збитків Позивач отримала лист з відмовою у страховому відшкодуванні. Після відмови Позивачем було подано скаргу до Національного банку України і до МТСБУ. Згідно відповіді начальника Управління захисту прав споживачів фінансових послуг від 10.09.2021 року - відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування є неправомірною. Так з 09.07.2021 року по 29.10.2021 року штрафні санкції у вигляді подвійної облікової ставки НБУ з суми заборгованості Позивачу ОСОБА_1 з 41 871,74 гривень становлять 2115,38 гривень. Відповідно загальна сума заборгованості за страховою виплатою становить 43 987,12 гривень. Позивач повідомляє, що орієнтовний розмір судових витрат складається з витрат, пов`язаних з розглядом справи (першу чергу з витрат на професійну допомогу) 10 000,00 гривень.

Ухвалою суду від 05.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі та призначено підготовче засідання, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

17.11.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на необґрунтованість позовних вимог просить в задоволенні позову відмовити, з огляду на наступне. На адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ван Клік» від ОСОБА_1 дійсно надходив пакет документів про виплату страхового відшкодування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.11.2020 року. Обставини дорожньо-транспортної пригоди розглядались в рамках кримінального провадження № 0002945 від 04.11.2020 року. Постановою Слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження № 0002945 від 28.12.2020 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 04.11.2020 року сталась внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху, а дії ОСОБА_1 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Також, слідчий вказує, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, про що матеріали справи скеровано до Управління патрульної поліції в Запорізькі області для притягнення пішохода ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. В свою чергу, Постановою Слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження № 0002945 від 28.12.2020 року встановлено, що в діях водія транспортного засобу Хюндай, д.н.з. НОМЕР_1 не вбачається невідповідностей вимог Правил дорожнього руху, а його дії не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та завданою шкодою. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдача за умови, якщо: дії останнього були неправомірними; між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок; є вина зазначеної особи. За відсутності хоч би одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Матеріалами кримінального провадження, які позивачем ОСОБА_1 не оскаржуються та визнаються, встановлено наступне: дорожньо-транспортна пригода мала місце виключно з вини позивача, що свідчить про наявність непрямого умислу; своїми діями позивач створив небезпеку для себе та інших учасників дорожнього руху, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень; відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, що свідчить про наявність обставин непереборної сили, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію та не міг її відвернути; відсутність в діях водія ознак протиправної поведінки; між діями водія і шкодою відсутній безпосередній причинний зв`язок. 09.07.2021 року страховик - ПрАТ «СК «Ван Клік» прийняв обґрунтоване та вмотивоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Також, відповідач вважає, що позовна заява подана особою, яка не має процесуальної дієздатності та підписана особою, яка не має права її підписувати, а відтак, в силу вимог ст. 185 ЦПК України позовна заява підлягає поверненню. Відповідно до змісту Ордера ЗП № 053436, що надійшов разом з примірником позовної заяви на адресу ПрАТ «СК «Ван Клік», Ордер ЗП № 053436 містить незаповнені поля щодо номера посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане. Відтак, з урахуванням Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, Ордер ЗП № 053436 вважається таким, що заповнений неналежним чином, а відтак, не підтверджує повноваження адвоката Кальній Д.С. представляти ОСОБА_1 в суді, в тому числі, і підписувати позовну заяву. Таким чином, враховуючи неналежне заповнення Ордера ЗП № 053436, позовна заява в силу вимог ст. 185 ЦПК України має бути визнана такою, що подана особою, яка не має процесуальної дієздатності та підписана особою, яка не має права її підписувати, а відтак, не повинна прийматись до розгляду та має бути повернута. Окрім цього, позивач не підтверджує належними та допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Так, відповідно до змісту позовної заяви позивач просить стягнути з ПрАТ «СК «Ван Клік» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Договір про надання правової (правничої) допомоги № 19 від 28.12.2020 року не містить жодних умов щодо порядку визначення гонорару адвоката, вартості тієї чи іншої послуги та не містить взагалі порядку визначення вартості тієї чи іншої послуги. Обсяг виконаних робіт також є незрозумілим, оскільки: відповідно до наданих позивачем документів адвокат займався дослідженням нормативно-правової бази та судової практики, хоча, в позові відсутні будь-які посилання на судову практику, а нормативна база у позові складає декілька норм одного закону; відповідно до наданих позивачем документів адвокат займався направленням скарг до НБУ та МТСБУ, хоча до позову не надано примірників відповідних скарг; відповідно до наданих позивачем документів адвокат займався підготовкою додатків до позову, хоча вказані дії вже були заздалегідь зроблені особисто позивачкою під час звернення до страхової компанії. Крім того, що означає «підготовка додатків» - це їх сканування та прикладення до позову. Вказане не є складовою саме професійної правничої допомоги, так як не потребує особливих знань у сфері права. Крім того, в якості обґрунтування вже понесених витрат на професійну правничу допомогу надається Квитанція за формою № ПО_Д2. Відповідно до Інструкції по використанню форм документів суворої звітності, що застосовуються для оформлення замовлень та розрахунків із споживачами за побутові послуги, затвердженої Наказом Укрсоюзсервісу від 29.09.95 року № 8, форми документів суворої звітності є обов`язковими для застосування незалежно від місця оформлення замовлення усіма господарюючими суб`єктами - підприємствами, організаціями всіх форм власності, підприємцями-громадянами, що надають побутові послуги населенню на території України. Форми документів суворої звітності складені та мають позначення залежно від видів послуг (робіт). Позначення форм включає: ПО - побутове обслуговування; Д - вид послуги (дрібні та невиробничі послуги). Це установи освіти, охорони здоров`я, культури, мистецтва, підприємства комунального господарства (лазні, перукарні, готелі), зв`язку (пошта, телефон, телеграф), пасажирський транспорт та ін.; 2 - порядковий номер форми виду послуг. Відтак, надавши Квитанцію за формою № ПО_Д2 позивач підтвердив, що адвокатом по суті надано дрібну та невиробничу послугу, однак, ніяк не професійну правничу допомогу. Призначення: на виконання послуг, що надаються в присутності замовника. Дуже сумнівною є та обставина, що позивач 6 годин в присутності адвоката слідкував за написання позовної заяви. Відповідно до п. 2.3 Інструкції по використанню форм документів суворої звітності, що застосовуються для оформлення замовлень та розрахунків із споживачами за побутові послуги, затвердженої Наказом Укрсоюзсервісу від 29.09.95 року № 8, під час оформлення замовлення виконавець заповнює у формах: дату приймання та термін виконання замовлення; дані замовника (прізвище, адресу, телефон); найменування замовлення, його опис, характеристику робіт; вартість замовлення згідно з кошторисом або розрахунок вартості; інші відомості, передбачені формою документа. Однак, вищевказані обов`язкові відомості надана позивачем Квитанція від 28.10.2021 року містить лише частково, що є порушенням. Інша частина заявлених витрат є умовною та/або не пов`язана з розглядом справи в суді першої інстанції. Таким чином, надані позивачем докази витрат на професійну правничу допомогу не є належними та допустимими доказами, а відтак, не повинні братись Судом до уваги. Також зазначає орієнтовний (попередній) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які ПрАТ «СК «Ван Клік» очікує понести у зв`язку із розглядом справи: ознайомлення з матеріалами позовної заяви адвоката Кальній Д.С. в інтересах ОСОБА_1 , визначення правової позиції по справі, аналіз нормативно-правової бази, правових висновків Верховного Суду та судової практики у спірних правовідносинах - витрачений час 3 годин, вартість 1 години 800,00 грн., загальна сума 2 400,00 грн.; підготовка та направлення до Ленінського районного суду м. Запоріжжя відзиву на позовну заяву по справі № 334/8391/21 - 4 700,00 грн. за відповідний процесуальний документ; участь в судових засіданнях (в тому числі, в режимі відеоконференції) по справі № 334/8391/21 - 1 500,00 грн. за всі судові засідання.; підготовка письмових пояснень, заперечень (за необхідності) по справі № 334/8391/21 - 1 000 грн. за відповідний процесуальний документ. Загальна сума попередніх (орієнтовних) витрат на професійну правничу допомогу в рамках справи № 334/8391/2 - 9 600,00 грн. Таким чином, докази витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

07.12.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, обґрунтована наступним чином. Твердження представника відповідача, що позов не підлягає задоволенню так як водій автомобіля «Хюндай Акцент» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 в ДТП не винен і в зв`язку з цим цивільно-правової відповідальності не настає, нічим не підтверджена, так як обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. В ході проведення досудового розслідування не здобуто жодних доказів, які б підтверджували той факт, що шкода спричинена внаслідок непереборної сили або умислу з боку потерпілої. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідувалося за ст.286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода і жодних підстав для перекваліфікації не має. Зазначений факт свідчить про те, що Позивач має беззаперечні підстави для отримання грошової компенсації, так як відбувся страховий випадок. Оскільки шкода заподіяна внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки, то згідно зазначених норм законодавства України, цивільно-правова відповідальність настає незалежно від вини особи, що спричинила шкоду. Таким чином, вказану подію ДТП слід вважати страховим випадком. Зазначена інформація зазначена у відповіді на звернення ОСОБА_1 на регулятора у сфері надання фінансових послуг Національним банком України. Таким чином твердження представника Відповідача, що в зазначеній Позивачем ситуації у Відповідача не настає цивільно-правової відповідальності - безпідставні. Щодо повноважень представника у відзиві зазначено наступне. Між адвокатом Кальній Д.С. і Позивачем укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 19 від 28 грудня 2020 року. На підставі зазначеного договору виписано ордер серії ЗП № 053436 від 28.12.2020 року. Відповідно до п. 4 Рішення НААУ РАУ № 41 від 12.04.2019 року «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції» зі змінами: «Дозволити адвокатам України в строк до 01 січня 2022 року використовувати типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону». Таким чином не зазначення в ордері посвідчення адвоката будь-яким чином не впливає на його дійсність і наявність повноважень. Ствердження представника Відповідача про те, що позовна заява підписана особою, яка не має повноважень нічим не обґрунтовано і взагалі ставить під сумнів ухвалу суду про відкриття провадження по справі. Щодо підтвердження витрат на правову допомогу, представник відповідача зазначає наступне. Докази понесених витрат, які пов`язані з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів. Таким чином зазначення у відзиві, що не має обґрунтування витрат на правову допомогу щонайменше - передчасне.

15.12.2021 від представника відповідача надійшли заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів, обґрунтовані наступним чином. Позивач невірно та помилково тлумачить суть цивільно-правової відповідальності та не доводить наявність в діях водія ОСОБА_2 всіх її обов`язкових елементів. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, якщо: дії останнього були неправомірними; між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок; є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Постановою Слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження № 0002945 від 28.12.2020 року встановлено, що в діях водія транспортного засобу Хюндай, д.н.з. НОМЕР_1 не вбачається невідповідностей вимог Правил дорожнього руху, а його дії не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та завданою шкодою. В обґрунтування своїх висновків слідчий посилається на Висновок № 9-1018 від 21.12.2020 року, показання свідків тощо. Відтак, матеріалами кримінального провадження щонайменше доведено: відсутність в діях водія ознак неправомірної поведінки; відсутність між діями водія і шкодою безпосереднього причинного зв`язку. Рішення у кримінальній справі, що набрало законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини заподіювана шкоди. Матеріалами кримінального провадження та рядом проведених судових експертиз встановлені всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, які позивачем не оскаржуються та визнаються, а для Суду - мають преюдиційне значення. Таким чином, матеріалами справи повністю доводиться відсутність в діях водія ОСОБА_2 всіх обов`язкових елементів цивільно-правової відповідальності, а відтак, вказана позивачем подія за своєю суттю та положеннями ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є страховим випадком. Також зазначає, що позивач безпідставно та помилково не враховує факт повної особистої вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з її наслідками. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Постановою Слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження № 0002945 від 28.12.2020 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 04.11.2020 року сталась внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху, а дії ОСОБА_1 знаходяться в причинно- наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Також, слідчий вказує, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, про що матеріали справи скеровано до Управління патрульної поліції в Запорізькі області для притягнення пішохода ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Матеріалами кримінального провадження, які позивачем ОСОБА_1 не оскаржуються та визнаються, встановлено наступне: дорожньо-транспортна пригода мала місце виключно з вини позивача, що свідчить про наявність непрямого умислу; своїми діями позивач створив небезпеку для себе та інших учасників дорожнього руху, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень; відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути дорожньо- транспортної пригоди, що свідчить про наявність обставин непереборної сили, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію та не міг її відвернути. Посилаючись на постанови Верховного суду, зазначає, що неможливість кваліфікації пішохода в якості належного суб`єкта відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, в порядку, передбаченому статтею 1187 ЦК України, не свідчить про відсутність правових підстав для притягнення пішохода, з вини якого сталася ДТП, до цивільно-правової відповідальності за завдану його неправомірними діями шкоди на загальних підставах. На спірні правовідносини поширюються норми статті 1166 ЦК України, якою врегульовані загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, з урахуванням наявності у діях пішохода вини щодо порушення ПДР, внаслідок яких (причинно-наслідковий зв`язок) іншим учасникам дорожнього руху було завдано майнову або моральну шкоду, пішохід має нести цивільно-правову відповідальність щодо відшкодування шкоди на загальних підставах, зокрема, застосовуючи положення статті 1166 ЦК України. Таким чином, на підставі ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1193 ЦК України, ст. ст. 6, 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та за наявності вини виключно ОСОБА_1 , страховик - ПрАТ «СК «Ван Клік» прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Ухвалою суду від 13.01.2022 року за клопотанням представника відповідача витребувано у Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області інформацію та документи: чи надсилались матеріали кримінального провадження №0002945 та постанова від 28.12.2020 року про закриття кримінального провадження до Управління патрульної поліції в Запорізькій області для вирішення питання про притягнення пішохода ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (якщо так вказати інформацію щодо дати надсилання матеріалів; якщо ні вказати причини); належним чином засвідчену копію Висновку №9-1018 від 21.12.2020 року (у кримінальному провадженні №0002945). Витребувано у Управління патрульної поліції в Запорізькій області інформацію та документи: чи надходили матеріали кримінального провадження №0002945 та Постанова від 28.12.2020 про закриття кримінального провадження до Управління патрульної поліції в Запорізькій області для вирішення питання про притягнення пішохода ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (якщо так вказати інформацію щодо дати надходження матеріалів та про результат розгляду відповідних матеріалів).

31.01.2022 року на виконання ухвали суду від 13.01.2022 року від Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надійшли витребувані документи, а саме: висновок експерта № 9-1018 від 21.12.2020 та супровідний лист про направлення матеріалів до УПП в Запорізькій області.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року за клопотанням представника відповідача витребувано у Управління патрульної поліції в Запорізькій області інформацію про результати розгляду матеріалів, які надійшли від Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з постановою про закриття кримінального провадження від 28.12.2020 та виділеними матеріалами кримінального провадження №0002945 від 04.11.2020 для вирішення питання про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

14.06.2022 року та 21.06.2022 року (повторно) на виконання ухвали суду від 14.02.2022 року надійшла витребувана інформація від Управління патрульної поліції в Запорізькій області.

Ухвалою суду від 07.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

25.08.2022 року через канцелярію суду надійшла заява представника позивача адвоката Кальній Д.С. про доручення документів, які підтверджують витрати на правову (правничу допомогу).

30.08.2022 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача адвоката Терзі Олександра Сергійовича, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «СК «ВАН КЛІК» витрати на професійну допомогу в розмірі 9 600,00 гривень, посилаючись на наступні виконані роботи (надані послуги): ознайомлення з матеріалами позовної заяви адвоката Кальній Д.С. в інтересах ОСОБА_1 , визначення правової позиції по справі, аналіз нормативно-правової бази, правових висновків Верховного Суду та судової практики у спірних правовідносинах витрачений час 3 години, вартість 1 години 800,00 гривень, загальна сума 400,00 гривень; підготовка та направлення до Ленінського районного суду м. Запоріжжя відзиву на позовну заяву по справі № 334/8391/21 4 700,00 грн. за відповідний процесуальний документ; підготовка заперечень по справі № 334/8391/21 1 000 грн. за відповідний процесуальний документ; участь в судових засіданнях (в тому числі, в режимі відеоконференції) по справі № 334/8391/21 1 500,00 грн. за всі судові засідання. З урахуванням ціни позову та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) вважають, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним та обґрунтованим (а.с.50-76). В доповнення вищевказаної заяви, представником через систему «Електронний суд» 12.09.2022 року надіслано скан-копію детального опису виконаних робіт та акту виконаних робіт кращої якості.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила задовольнити позов в повному обсязі з підстав, викладених у позові та заявах по суті справи. Пояснила, що дана аварія зіпсувала їй життя, як раніше вона більше не може жити. Зазначила, що дана подія страховий випадок, тому просила відшкодувати їй страхову компенсацію.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кальній Д.С. просив задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Терзі О.С. просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладений у відзиві на позовну заяву та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Зазначив, що позовні вимоги є безпідставними.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, с заява про відкладення судового засідання не звертався. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить конверт, який 31.08.2022 року повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що 04 листопада 2020 року приблизно о 18 годині 00 хвилини у м. Запоріжжя на перехресті вул. Трегубенко та вул. Богдана Хмельницького, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Accent» реєстраційний № НОМЕР_1 (водій ОСОБА_2 ) та пішохода ОСОБА_1 (позивач) за наступних обставин: 04.11.2020 прблизно о 18 годині 00 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Hyundai Accent» реєстраційний № НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Трегубенко від пр. Соборного в напрямку вул. Богдана Хмельницького в м. Запоріжжі. Під час руху водій ОСОБА_2 виїхав на регульоване перехрестя вул. Трегубенко та вул. Богдана Хмельницького та почав виконувати маневр повороту ліворуч на вул. Богдана Хмельницького. В цей час ОСОБА_1 , діючи в якості пішохода, вийшла на регульований пішохідний перехід, розташований на перехресті вул. Трегубенко з вул. Богдана Хмельницького та почала перетинати проїзну частину вул. Богдана Хмельницького справа наліво по ходу руху автомобіля «Hyundai Accent» реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . Продовжуючи рух, водій ОСОБА_2 допустив наїзд правою передньою кутовою частиною керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_1 . В результаті ДТП пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до лікарні.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 12309 з КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні з 04.11.2020 року по 25.11.2020 року. 12.11.2020 року здійснена операція з трансплантатом (т.1 а.с. 26).

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 12995 з КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР на ім`я ОСОБА_1 остання знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні ранньої реабілітації з 25.11.2020 року по 09.12.2020 року та їй проводилось відповідне лікування, при виписці рекомендоване подальше лікування в поліклініці за місцем проживання (т. 1 а.с. 27).

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 14151 з КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР на ім`я ОСОБА_1 остання знаходилась на стаціонарному лікуванні у ортопедо-травматологічному відділенні з 17.12.2020 року по 24.12.2020 року та їй проводилось відповідне лікування, за результатами якого потребує подальшої реабілітації (т. 1 а.с. 28).

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 3713 з КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР на ім`я ОСОБА_1 остання знаходилась на стаціонарному лікуванні у ортопедо-травматологічному відділенні з 15.03.2021 року по 18.03.2021 року та їй проводилось відповідне лікування, за результатами якого працездатність не відновлена, після виписки потребує подальшого спостереження лікаря травматолога за місцем проживання (т. 1 а.с. 29).

Згідно висновку експерта № 1321 ОСОБА_1 внаслідок ДТП були спричинені наступні тілесні ушкодження: «Закритий внутрішньо суглобовий перелом крізь медіальне і латеральне плато великогомілкової кістки лівої гомілки, який кваліфікується, як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день» (т. 1 а.с. 18-19).

За фактом ДТП були внесені відомості до ЄРДР за №0002945 від 04.11.2020 за ч. 1 ст 286 КК України.

Постановою слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 28.12.2020 кримінальне провадження, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002945 від 04.11.2020, на підставі п 2 ст 284 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а.с.11-15).

Відповідно до полісу №193365995 на забезпечення цивільної відповідальності транспортного засобу «Hyundai Accent» реєстраційний № НОМЕР_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» (т. 1 а.с.39).

11.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просила здійснити страхову виплату за фактом настання страхового випадку 04.11.2020, а саме: 35 115, 94 грн витрати на лікування; 1 755,80 грн моральної шкоди; 5 000,00 допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а всього виплатити 41 871,74 грн. (т. 1 а.с.92-95).

ПрАТ СК «ВАН КЛІК» листом від 09.07.2021 повідомила ОСОБА_1 про невизнання майнових вимог на підставі ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1166, п. 5 ст 1187 ЦК України та ст. 1193 ЦК України та відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності вини водія забезпеченого транспортного засобу у вказаній дорожньо-транспортній пригоді та наявності в діях позивача порушень вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху (т. 1 а.с.16-17; 96-98).

Після відмови Позивачем було подано скаргу до Національного банку України і до МТСБУ (т. 1 а.с. 163-167), на яку отримано відповідь №14-0004/84108 від 10.09.2021, з якої вбачається, що за результатами розгляду Страховиком інформації та документів страхової справи виявлено ознаки порушення вимог законодавства у сфері фінансових послуг, а саме абзаців першого-третього пункту 36.2 ст 36 Закону (т. 1 а.с. 20-23).

Згідно зі статтею 1187ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 1187ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.04.2021року, ухваленій у справі № 450/4163/18.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач передбачав, бажав чи свідомо допускав настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04.11.2020 року.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області надійшли відповіді, з яких вбачається, що працівниками УПП в Запорізькій області ДПП не складався протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП ні на водія ОСОБА_2 , ні на пішохода ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 5,6).

При цьому, суд вважає, що відсутність технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, не є фактором об`єктивного характеру, причино не пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки, а оцінка дій водія щодо можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди не містить ознак непереборної сили, тобто події, яка має зовнішній характер, об`єктивно невідворотної за певних умов не тільки для цього заподіювана шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки.

Встановлено, що ДТП відбулася за обставин, коли автомобіль наїхав на пішохода ОСОБА_1 , остання перебувала на регульованому пішохідному переході, який перетинала на дозволений (зелений) сигнал світлофора, що не може свідчити про те, що остання допустила необережність через нехтування Правилами дорожнього руху.

Відповідно до пункту 4.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18, провадження № 61-4281св19, є нерелевантним до справи, яка розглядається, оскільки у справі № 532/1374/18 йдеться про правовідносини за яких встановлено, що велосипедист, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на проїзній частині, своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень, тобто встановлено наявність вини велосипедиста, тоді як у справі, що розглядається ОСОБА_1 перебувала на регульованому пішохідному переході, який перетинала на дозволений (зелений) сигнал світлофора, коли на неї наїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивачем до позовної заяви додано копії квитанції про придбання лікарських засобів та медичного обладнання на загальну суму 35 115,94 грн. (т. 1 а.с. 32-38), перелік якого відповідає відомостям з довідки до історії хвороби №12309 щодо необхідних медикаментів, які були придбані пацієнтом (т. 1 а.с. 30-31).

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкоджень здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З урахуванням зазначеного з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 755,80 грн. моральної шкоди, що становить 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: …для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня - 5000 гривень.

Крім цього, відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки відповідач не виплатив позивачці страхове відшкодування у строки передбачені законом, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки пені у розмірі 2 115,38 грн., розмір якої відповідачем не спростовано.

За приписами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Відповідач суду відомостей про те, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, не надав, а отже за вищевказаних обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» про стягнення страхового відшкодування в сумі 43 987,12 грн, з яких 35 115,94 грн - витрати на лікування, 1 755,80 грн сума моральної шкоди, 5 000,00 грн допомога у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, 2 115,38 грн штрафні санкції за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Що стосується розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, суд враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, в першій заяві по суті спору позовній заяві сторона позивача повідомила суд орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу та додала до позову на підтвердження отримання правової допомоги та повноважень представника Копію договору про надання правової (правничої) допомоги №19 від 28.12.2020, копію ордеру серії ЗП №053436, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, попередній розрахунок суми судових витрат, акт приймання-передачі наданих послуг від 28.10.2021, квитанцію від 28.10.2021 (т. 1 а.с. 8-10, 40-42),

До судових дебатів стороною позивача надано суду на підтвердження понесених позивачем судових витрат детальний опис робіт по наданню правової (правничої) допомоги ОСОБА_1 при розгляді справи, акти приймання передачі наданих послуг від 01.12.2021, 13.01.2022, 14.02.2022, 27.05.2022, 07.07.2022, 22.08.2022, підписані сторонами, з квитанціями до них (т. 2 а.с. 34-48).

Відповідач у відзиві вказує, що позивач не підтверджує належними та допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу, оскільки договір про надання правової (правничої) допомоги № 19 від 28.12.2020 року не містить жодних умов щодо порядку визначення гонорару адвоката, вартості тієї чи іншої послуги та не містить взагалі порядку визначення вартості тієї чи іншої послуги, до позову не надано примірників скарг до НБУ та МТСБУ, підготовка додатків не є складовою саме професійної правничої допомоги, в якості обґрунтування вже понесених витрат на професійну правничу допомогу надається Квитанція за формою № ПО_Д2, яка підтверджує, що адвокатом по суті надано дрібну та невиробничу послугу, однак, ніяк не професійну правничу допомогу, а обов`язкові відомості надана позивачем Квитанція від 28.10.2021 року містить лише частково, що є порушенням.

Суд використовуючи практику Верховного Суду, зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та Касаційного Адміністративного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Щодо цього питання свою позицію висловив КАС і у постанові від 16.04.2020 у справі №727/4597/19., зазначивши, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа.

Отже, суд вважає, що позивачем надані достатні та допустимі докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, в тому числі і за підготовку адвокатом скарг до НБУ та МТСБУ. У цьому контексті, суд звертає увагу на те, що у разі виконання відповідачем вимог закону, спірні правовідносини (тобто ті, які, з врахуванням принципу диспозитивності є предметом даного спору) могли бути врегульовані у досудовому порядку, тобто без подання позову та відповідних стягнень у примусовому порядку.

Також, суд враховує те, згідно правової позиції Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» (36000, місто Полтава, вулиця Пушкіна, 47; ідентифікаційний код 13934129) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) страхову виплату у розмірі 43 987,12 гривень.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» (36000, місто Полтава, вулиця Пушкіна, 47; ідентифікаційний код 13934129) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 13 000,00 витрат на правову допомогу.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВАН КЛІК» (36000, місто Полтава, вулиця Пушкіна, 47; ідентифікаційний код 13934129) в дохід держави судовий збір 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Коломаренко К. А.