Дата документу 21.09.2022 Справа № 336/2983/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/2983/21 Пр. № 22-ц/807/1060/22 Головуючий у 1-й інстанції Щаслива О.В. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-10), в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6541 від 17.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» суми заборгованості за кредитним договором № 007-07520-171110 від 17.11.2010 року в розмірі 17998,67 грн., а також стягнути судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу (орієнтовна вартість 3000,00 грн.: написання позовної заяви).

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 17 лютого 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис № 6541 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в сумі 17998,67 грн. за кредитним договором № від 07.11.2010 року між позивачем та ПАТ «Дельтабанк». Після отримання кредиту позивач фактично не користувалася кредитним лімітом, використовуючи картку банку для власних розрахунків, а з 2011 року взагалі карткою не користувалася. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною постанову КМУ "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 662 від 26.11.2014 року в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору. У зв`язку з викладеним застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону. В порушення ст. 88 Закону України "Про нотаріат", відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оспорюваний напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, на користь чого свідчить той факт, що у неї немає жодної заборгованості перед установою, яка ініціювала вчинення напису. Позивачем був укладений договір кредитування з публічним акціонерним товариством "Дельтабанк", проте в порушення вимог цивільного законодавства жодної інформації про заміну кредитора вона не отримувала. Разом з тим право вимоги за кредитним договором, де позивач є позичальником, передалось наступному кредитору - товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". За тих обставин, що боржник у випадку заміни кредитора не була письмово повідомлена про цю подію, про обсяг невиконаного зобов`язання, що було прийнято наступним кредитором, виконавчий напис є таким, що не ґрунтується на законодавстві, а боржник вправі не виконувати свого обов`язку новому кредиторові. Відсутність інформації про перехід права вимоги до наступного кредитора унеможливлює з`ясування питання, чи наявне у наступного кредитора право пред`явлення вимоги саме в тій сумі, яка є предметом виконавчого напису чи ним було прийняте право вимоги виконання зобов`язань в іншому обсязі. Позивач здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, а первісний кредитор жодних претензій чи вимог про погашення заборгованості до неї не висував, на підставі ж документів, наданих відповідачем приватному нотаріусу не можливо встановити безспірність заборгованості позивача. В порушення статті 88 Закону України "Про нотаріат", відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, вимога банку пред`явлена за спливом вказаного строку, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав. Відповідачем не дотриманий порядок досудового врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання нею цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження. В порушення п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова вимога про усунення порушень позивачеві не направлялась. Всі означені обставини свідчать про те, що заборгованість не є безспірною. За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно до якого спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Щасливу О.В. (а.с. 27). Ухвалою суду першої інстанції від 28 травня 2021 року провадження у цій справі відкрито (а.с. 45).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2021 року (а.с. 74-78), з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 09 грудня 2021 року про виправлення описки (а.с. 87), позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено. Визнано виконавчий напис від 17 лютого 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за номером 6541, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у сумі 17998,67 грн. за договором кредитування № 007-07520-171110 від 17.11.2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1362,00 грн. судового збору.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на отримання професійної правничої допомоги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 103-108) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, що складається з 3000,00 грн. за написання позову та за написання відповіді на відзив 1500,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 109).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 31 січня 2022 року (а.с. 114), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 115) з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Відповідач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 132-139).

Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 27 квітня 2022 року, не відбувся та був відкладений через відпустку судді-доповідача (а.с. 140, 153). Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 31 серпня 2022 року о 17.00 годині, не відбувся через зміну часів роботи Запорізького апеляційного суду до 16.00 години під час дії воєнного стану в Україні (а.с. 154), та був перепризначений на 21 вересня 2022 року об 14.00 годині (а.с. 155).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 161-171), у тому числі позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Працевитого Г.О. (а.с. 162), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, а треті особи - в порядку ст. 128 ч. 8 ЦПК України (конверти із судовими повістками на дане судове засідання на ім`я цих третіх осіб повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» - а.с. 165, 170), всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» раніше у своєму відзиві на апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі просило судове засідання проводити без участі його представника (а.с. 133 зворот).

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: клопотання відповідача задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що за всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у стягненні з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у стягненні з відповідача у цій справі судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, виходив із такого.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Проте, судом першої інстанції було встановлено, що представником позивача до позовної заяви додано копії договору про надання правової допомоги від 12.03.2021 року (а.с. 16) та додаткового договору до вказаного договору від 12.03.2021 року (а.с. 17), проте в порушення частини 3 ст. 137 ЦПК України витрати позивача не підтверджені документально, що не дає підстав для задоволення цієї вимоги позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку вона та її представник вважають єдино правильною та можливою.

Так, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі у цій справі наполягала на тому (а.с.104), що відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому містилось клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Представником позивача адвокатом Працевитим Г.О. було подано відповідь на відзив, а також до нього було долучено акти сплати адвокатських послуг від 12.03.2021 року на суму 3000,00 грн. та від 03.09.2021 року на суму 1500,00 грн.

Проте, апеляційним судом встановлено, що така відповідь сторони позивача на відзив відповідача із такими додатками у цій справі взагалі відсутні, та, відповідно, останні не могли бути і не були предметом дослідження у суді першої інстанції у цій справі станом на час ухвалення рішення в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд не може переглядати те, що суд першої інстанції у цій справі не розглядав (не досліджував).

Крім того, враховуючи, що стороною позивача апеляційному суду взагалі не було надано до апеляційної скарги будь-яких належних, допустимих доказів на підтвердження факту того, що взагалі будь-яка відповідь сторони позивача на відзив відповідача із такими додатками у цій справі подавалась суду першої інстанції у цій справі через канцелярію тощо (копія цієї відповіді із вищезазначеними додатками, у тому числі з відміткою суду першої інстанції про їх отримання у цій справі тощо).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність у цій справі взагалі будь-яких належних, допустимих доказів (акт тощо) на підтвердження саме понесення (сплати) позивачем у цій справі судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у будь-якій сумі, підтверджується матеріалами цієї справи та відсутністю доказів до апеляційної скарги сторони позивача у цій справі на їх спростування.

Хоча:

- професійна правнича допомога у цій справі позивачеві надавалась (а.с. 11 - ордер адвоката Працевитого Г.О., 16-20- договір про надання правової (правничої) допомоги від 12.03.2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого», а.с. 17 - додатковий договір сторін, за змістом якого п.3. фактично надані за вказаним договором послуги зазначаються в акті надання послуг до вказаного договору, який підписується сторонами). Орієнтовна вартість останньої згідно із позовом (а.с. 9): написання позовної заяви - 3000,00 грн., участь у судовому засіданні - 1000,00 грн.;

- ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження понесення (здійснення оплати) витрат на оплату послуг адвоката, а також не встановлено форму такого документу. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (довідку тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта;

- крім того, сторона дійсно може саме сплатити витрати на професійну правничу допомогу у подальшому. Проте, вартість цих виконаних робіт, що підлягають оплаті у подальшому, має бути погодженою між клієнтом та адвокатом з урахуванням фактично виконаних робіт адвокатом у справі.

Тому, вищезазначені акти сплати адвокатських послуг від 12.03.2021 року на суму 3000,00 грн. та від 03.09.2021 року на суму 1500,00 грн., на які посилалась сторона апелянта у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі у цій справі, якщо б вони дійсно були наявні у матеріалах цієї справи, чи до апеляційної скарги стороною апелянта апеляційному суду були надані належні, допустимі докази того, що сторона позивача дійсно надавала останні суду першої інстанції, то ці акти могли б бути прийняті апеляційним судом у цій справі як належні письмові докази понесення позивачем вищезазначених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19, який є обов`язковим доля врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Проте, останні у матеріалах цієї справи відсутні, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

Так, за змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_1 в силу вимог закону була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2021 року в оскаржуваній частині в частині відмови позивачу у стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 23.09.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.