Справа № 346/3108/22
Провадження № 2/346/1276/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 р.м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В. розглянувши в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12.09.2007р. між банком та ОСОБА_2 було укладено договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з поступовим його збільшенням до 17000,00 грн. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. За життя, позичальник свої зобов`язання за укладеним з АТ КБ «ПриватБанк» договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на дату його смерті виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 5727,61 грн. Відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто вважається таким, що прийняв спадщину, до складу якої входить у тому числі кредитні зобов`язання померлого. З посиланням на ст.ст. 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вищевказану суму боргу, яка вникла за кредитним договором № б/н від 12.09.2007р., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 19 серпня 2022р. було відкрито спрощене позовне провадження у справі. Постановлено провести розгляд справи по суті 19 вересня 2022 року без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також, за клопотанням позивача, було витребувано докази.

Копія ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками була направлена та вручена ОСОБА_3 особисто 03.09.2022р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У визначений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Відтак, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку доводам позивача та представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 вересня 2007 року ОСОБА_2 став клієнтом ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, ідентифікувавшись та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позичальник отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування згідно умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі: надав позичальнику можливість користування кредитним лімітом у змінюваному розмірі з поступовим його збільшенням до 17000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також випискою за договором б/н за період з 12.09.2007р. по 27.01.2022р.

В силу п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_2 неналежно виконував свої зобов`язання тим самим порушував умови договору, що призвело до виникнення заборгованості за тілом кредиту станом на дату його смерті у розмірі 5727,61 грн.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі статтею 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Дані правовідносини допускають правонаступництво в порядку спадкування.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки померлої особи, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Звертаючись до суду, позивач вказав, що відповідач постійно проживав із ОСОБА_2 на момент його смерті, оскільки зареєстрований за тією ж адресою, що й спадкодавець, а відтак вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки заяви до нотаріуса про відмову від неї не подавав. Спільна реєстрація позичальника та відповідача за однією адресою була встановлена позивачем з копій їхніх паспортів.

Проте, згідно відомостей про адресу реєстрації відповідача, наданих Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Івано-Франківській області ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей в.о. начальника Управління ЦНАП Коломийської міської ради, наданих за ухвалою суду про витребування доказів, у реєстрі Коломийської ТГ інформація про ОСОБА_2 відсутня.

При цьому, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер в місті Болехів, Івано-Франківської області.

Отже, відомості щодо спільної реєстрації та проживання відповідача і спадкодавця на момент смерті останнього, здобутими судом доказами не підтверджуються.

В силу положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

В постанові від 06 листопада 2019 року по справі № 279/7765/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї.

Отже, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_2 було в наявності будь-яке рухоме чи нерухоме майно, його об`єм та вартість.

Таким чином, банком не було доведено перед судом, що після смерті позичальника, до його спадкоємців, окрім обов`язку по погашенню кредитних зобов`язань перейшло право на якість матеріальні блага, в межах вартості яких останні повинні задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк».

В постанові від 13 березня 2019 року по справі № 360/1568/16-ц Верховний Суд зазначив, що враховуючи недоведеність позивачем наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті спадкодавця, колегія судів погоджується із висновками судів про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника.

Окремої уваги заслуговує віднесення позивачем відповідача до спадкоємців померлого.

Так, ухвалою суду від 19.08.2022р. зокрема було витребувано з Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 .

06.09.2022р. державний нотаріус Мануляк І.В. надав до суду копію спадкової справи, з матеріалів якої вбачається, щопідставою для заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 стала претензія АТ КБ «ПриватБанк» від 30.06.2021р. до спадкоємців. При цьому, відомості про самих спадкоємців у Першій Коломийській районній ДНК відсутні, оскільки ніхто з спадкоємців ні за законом, ні за заповітом в нотаріальну контору не звертався. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Частиною 1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

В положеннях ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України вказано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів складання ОСОБА_2 заповіту, а отже спадкування повинно здійснюватися за законом.

Статті 1261-1265 ЦК України визначають, як спадкоємців осіб, які перебувають з спадкодавцем в певних родинних відносинах від першого до шостого ступеня спорідненості і в залежності від віддалення цього ступеня віддаляється і черга спадкування.

Ані позовна заява, ані матеріали справи не містять посилань чи відомостей про будь-які родинні відносини між ОСОБА_2 та відповідачем, проживання останнього з спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини, чи перебування його у нього на утриманні. Вказане унеможливлює віднесення ОСОБА_1 до жодної із п`яти черг спадкоємців за законом.

З зазначеного слід дійти висновку, що навіть підтвердження факту реєстрації відповідача за тією ж адресою, що й спадкодавця не вказує на його належність до спадкоємців. Крім цього, факт реєстрація місця проживання відповідача та спадкодавця в АДРЕСА_1 , на момент смерті останнього, не підтверджував би їхнього реального спільного проживання за вказаною адресою, що є обов`язковою умовою для прийняття спадщини по ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Окрім викладеного, суд також звертає свою увагу на те, що відповідно до ч.2, 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

АТ КБ «Приват Банк» не зазначено відомостей про те, коли вони дізналися про відповідача та визначили його спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 . Між тим, матеріалами справи підтверджено та позивачем зазначено, що лист-претензію до ОСОБА_1 було направлено 31.05.2021р., тобто з явним пропущенням шестимісячного строку з дня відкриття спадщини та її прийняття відповідачем в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У постанові Верховного Суду України 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зроблено висновок, що згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності.

Аналогічні висновки щодо застосування положень статей 1281 та 1282 ЦК України викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Отже, звернення позивача до відповідача після спливу шестимісячного строку з дня прийняття ним спадщини, в силу ч.4 ст. 1281 ЦК України позбавляє АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги до спадкоємця, оскільки відповідальність спадкоємця за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст.. 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.09.2022р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Третьякова І. В.