Провадження № 2/369/539/22
25.01.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,
за участю секретаря Миголь А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Білогородської сільської ради Бучанського району, Київської області про позбавлення батьківських прав, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, він є колишнім чоловіком ОСОБА_2 . В офіційному шлюбі з відповідачкою не перебували. Разом проживали у будинку матері позивача по АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився - ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується долученою до позовної заяви копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 07 листопада 2012 року.
Варто відзначити, що в даний час дитина мешкає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 08 липня 2019 року) та знаходиться на його повному утриманні. При цьому, батьком створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку малолітнього сина.
В той же час, слід зауважити, що відповідач не має ніякого зв`язку із дитиною, не спілкується та не підтримує жодних стосунків.
Варто відзначити, що відповідачка своїх обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Так, відповідачка свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Натомість, позивач самостійно піклується про дитину, її фізичний і духовний розвиток, забезпечує належні умови для комфортного життя та розвитку дитини. У зв`язку із чим має дуже теплі стосунки із сином. ОСОБА_4 вбачає у своєму батькові захист і підтримку, поруч із ним йому комфортно, затишно, безпечно.
Зокрема, як зазначено в довідці, виданій Білогородською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2 від 17.09.2020 року, батько ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні свого сина, спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини. Систематично відвідує батьківські збори.
Враховуючи те, що відповідачка жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування позивача та дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі матері у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно своєї дитини обов`язки, покладені на неї законом, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, свідоме нехтування своїми обов`язками, не бажання цікавитись життям, станом здоров`я дитини, її духовним та моральним розвитком, що в кінці-кінців вказує на свідоме порушення прав і обмеження законних інтересів малолітньої дитини, на охорону її здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання і виховання, а тому позивач вважає, що наявні всі правові підстави для позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дитини, що цілковито буде сприяти повному та всебічному забезпеченню прав та законних інтересів дитини.
Тому позивач просив суд позбавити ОСОБА_2 , 1990 року народження, батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причин неявки суду не повідомлено.
Третя особа про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду клопотання про розгляд справи у відсутності її представника.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Згідно до ст. 165 Сімейного кодекс України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
ОСОБА_1 є колишнім чоловіком ОСОБА_2 . В офіційному шлюбі не перебували.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується долученою до позовної заяви копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 07 листопада 2012 року.
Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 08 липня 2019 року №524 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком - ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1
Як зазначено у Акті від 29 липня 2020 року за вищевказаною адресою, Депутатом Білогородської сільської ради Лисун Т.Л. проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені належним чином. Для малолітнього ОСОБА_3 , наявне окреме спальне місце, шафа для одягу, стіл для навчання. Наявні дитячі речі, одяг, іграшки відповідно до віку, статі та сезону. В будинку також проживають мати позивача та брат позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Батько, ОСОБА_1 , працює в Київському психоневрологічному інтернаті на посаді слюсар-сантехнік чотири роки, має стабільний дохід, що підтверджується Довідкою про заробітну плату №03-320 від 28.07.2020 року та Характеристикою №01-318 виданою Київським психоневрологічним інтернатом від 23.07.2020 року.
Зі слів позивача, мати малолітнього, ОСОБА_2 , з дитиною не бачиться, не спілкується, не приймає участі у вихованні та не цікавиться життям дитини з листопада 2017 року.
Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району, Київської області надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері гр. ОСОБА_2 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району, 25.05.2021 року за №53/2.
Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частина перша статті 164 СК України містить вичерпні підстави позбавлення батьківських прав і розширеному тлумаченню не підлягає.
Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.
У відповідності положень ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Відповідно до роз`яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов`язків матері, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення нею своїх вчинків відповідачка не вчиняла, суд вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 840,80 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав.
Керуючись ст. ст. 7, 18, 19, 164, 165, 166, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 4, 5, 18, 19, 23, 35, 76-81, 141, 206, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Білогородської сільської Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає: АДРЕСА_3 ), батьківських прав відносно її малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 гривень.
Інформація щодо сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНН: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: А.Я. Волчко