2/465/1539/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16.05.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого судді: Ванівського Ю.М.

з участю: секретаря: Лозинського Т-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту постійного проживання особи із спадкоємцем на день смерті,-

ВСТАНОВИВ:

24.09.2021 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту постійного проживання особи із спадкоємцем на день смерті.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 внаслідок чого відкрилася спадщина. До складу спадщини ОСОБА_5 входить 1/6 частини у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Цей факт встановлено рішенням Франківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2021 року в справі №465/8346/20. Протягом останніх років життя спадкодавець мав проблеми із здоров`ям, зокрема онкологічне захворюванням. Спадкодавець був самотньою людиною, дітей та дружини у нього не було, а у зв`язку з погіршенням стану здоров`я потребував постійного догляду та допомоги. Позивачка будучи рідною сестрою спадкодавця, здійснювала за ним догляд до дня смерті.

Спадкодавець проживав з нею та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після завершення будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_2 , спадкодавець проживав та був зареєстрований у вказаному будинку. В процесі оформлення права на спадщину після смерті її матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона дізналася, що спадщина від її рідного брата ОСОБА_5 юридично не оформлена. Листом від 05.03.2020 року №675/02-14 нотаріус фактично відмовив позивачці у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, зазначивши, що Третя львівська нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину, їй спадкове майно за законом не визначене. Просить позов задовлити.

Ухвалою від 20.10.2021 відкрито провадження в справі за даним позовом та ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 01.12.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Від позивача та її представника надійшла заява про те, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задоволити, не заперечують проти винесення заочного рішення у справі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до суду заяви про визнання позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду.

Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, заслухавши пояснення свідків суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Оскільки, всі учасники в судове засідання не з`явилися відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач в поданій заяві про розгляд справи без його участі не заперечує проти такого вирішення справи.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили, що заявниця доглядала за спадкодавцем, займалася його лікуванням, піклувалася про нього.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації смертей за №44.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію від 25.02.2020 року №208 Виконавчого комітету смт. Брюховичі, у приватному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 були зареєстровані наступні громадяни: ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

Згідно розписки ОСОБА_1 від 04.07.2007 року їй було роз`яснено про стан здоров`я її родича ОСОБА_5 та вона дала згоду на симптоматичне лікування в КЛМЛ «Хоспіс».

Згідно довідки КНП ЛМР «Лікарня «Госпіс» м.Львова» від 07.10.2020 року №39, брат позивачки ОСОБА_5 , 1966 року народження, перебував на симптоматичному лікуванні у КЛМЛ «Хоспіс» з 04.07.2007 по 017.07.2007 років, з діагнозом: центральний рак легень IV ст. IV кл.гр.

Факт захоронення позивачкою її брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на селищному кладовищі в смт. Брюховичі за власні кошти стверджується довідкою від 02.10.2020 року №1250 Виконавчого комітету Брюховицької селищної ради, а також її особистою заявою щодо надання дозволу на захоронення її брата ОСОБА_5 та лікарським свідоцтвом про смерть №28.

Згідно довідок Виконавчого комітету смт. Брюховичі від 25.02.2020 року №209, 02.10.2020 року №840, позивачка дійсно постійно проживала з ОСОБА_5 і постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 29 жовтня 1996 року №210536 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві часткової власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 .

Третя Львівська державна нотаріальна контора у своїй відповіді від 05.03.2020 року №675/02-14 зазначила, що не може видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно (частина квартири АДРЕСА_3 ), оскільки двоє з співвласників ( ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ) померли, а троє з них ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ) не з`являються в нотаріальну контору для подання заяв про визначення за вищевказаними померлими особами по 1/6 частці квартири.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , на час відкриття спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі доказами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, оскільки встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт позивач не має.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.76,259, 263-265 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту постійного проживання особи із спадкоємцем на день смерті - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом поданя апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Відповідач1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач2: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач3: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5

Суддя Ванівський Ю.М.