Номер провадження: 22-ц/813/6889/22
Справа № 491/1214/21
Головуючий у першій інстанції Тарасенко М.С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Ананьївської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом, на ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Тарасенко М.С. 17 лютого 2022 року у смт. Ширяєве Одеської області,

встановила:

31 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Ананьївської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 26 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки вказані в мотивувальній частині ухвали в строк не пізніше десяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 17 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким відкрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно положень статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Згідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За положеннями статей 13 та 175 ЦПК України, позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Ананьївської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 26 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки вказані в мотивувальній частині ухвали в строк не пізніше десяти днів з дня отримання ухвали.

На думку суду, у даному випадку обов`язковим є досудове врегулювання спору, крім того, у порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем не зазначено виклад обставин, яким він обґрунтовує позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а саме - ОСОБА_1 не надано будь-якого правовстановлюючого документа на житловий будинок, що є предметом спору.

На виконання вищевказаної ухвали від ОСОБА_1 надійшла заява про виправлення недоліків, однак суд першої інстанції вважав, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у спосіб встановлений в ухвалі від 26 січня 2022 року належним чином.

У зв`язку із викладеним, ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 17 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто заявнику.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким процесуальним висновком суду, з наступних підстав.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З огляду на викладене не можна вважати, що ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухилилась від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) позивачкою до суду першої інстанції направлено відповідну заяву про усунення недоліків.

Крім того, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем надано до суду документи, які не підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Зі змісту позовної заяви та заяви про усунення недоліків вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи вона надала докази, якими, на її думку, ці обставини підтверджуються.

Відповідно до роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Дослідження наданих сторонами доказів здійснюється судом виключно при вирішенні справи по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

Таким чином позивачка, виправивши недоліки позовної заяви на власний розсуд, виконала вимоги суду першої інстанції, а тому підстав повертати позовну заяву ОСОБА_1 у суду першої інстанції не було.

Крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження, та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та, всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву, на підставі чого колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувана ухвала Ширяївського районного суду Одеської області від 17 лютого 2022 року підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими клопотання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про постановлення судом апеляційної інстанції нового судового рішення, яким відкрити провадження у справі, оскільки така процесуальна дія не входить до повноважень суду апеляційної інстанції, визначених у ст. 374 ЦПК України.

Керуючись ч.1 ст. 369, ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 17 лютого 2022 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ананьївської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 14 вересня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе