КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/112/22 Головуючий у 1-й інст. - Бабич Н.Д.
Апеляційне провадження 22-ц/824/7918/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу директора Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатіна Костянтина Олександровича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , з якої просило стягнути:

- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5595 грн 83 к.;

- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0 грн 0 к.;

- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 43044 грн 56 к.;

- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10004 грн 37 к.;

- витрати з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн 00 к.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 1 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 1 вересня 2021 року складає 53048 грн 93 к.

Крім того, на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», останнє прийняло право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 5595 грн 83 к.

Тому, враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує заборгованість позивач змушений звернутись із даним позовом до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, директор КП «Київтеплоенерго» - Лопатін К.О.подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права.

Вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року суд першої інстанції неправильно застосував строки позовної давності чим порушив норми процесуального і матеріального права.

Судом не враховано, що споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (ч.1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги від 09 листопада 2017 року).

Зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно.

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихпостановою КМУ від 21 липня 2005 року№630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць.

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Таким чином, строк позовної давності обраховується з березня 2017 року, при цьому з розрахуноку заборгованості вбачається, що відповідач вносила оплату послуг, зокрема у лютому 2017 року та квітні 2018 року, тобто скаржник вважає, що строк позовної давності переривався.

Стосовно нарахувань плати за централізоване постачання гарячої води скаржник вказував на те, що відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» облік енергетичних і матеріальних ресурсів - електричної і теплової енергії, газу, води, нафтопродуктів тощо та проведення торговельно-комерційних операцій і розрахунків між покупцем (споживачем) і продавцем (постачальником, виробником, виконавцем), у т. ч. у сферах побутових і комунальних послуг повинен проводитися тільки по повіреним приладам.

Оскільки відповідачем не здійснено повірку приладу обліку гарячої води у встановлені законодавством строки - 01 жовтня 2019 року прилад знято з обліку, нарахування проводились за показниками будинкового приладу обліку.

Отже вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано вимоги статей 9 та 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», положення про нарахування МЗК затверджені Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, яка затверджена наказом Мінбуду України від 31 жовтня 2006 року № 359, вимоги Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» щодо періодичної повірки квартирних приладів обліку, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення суду.

Від сторони відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за послуги з опалення та послуги централізованого постачання гарячої води до 01травня 2018 року.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач довела, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 наявні квартирні засоби обліку централізованого опалення та засоби обліку гарячої води. Проте позивачем нарахована заборгованість згідно показників вузлів розподільного обліку на будинку, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 1 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладений договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 1 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору(а.с. 11).

Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) позивач КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги відносно ОСОБА_1 по стягненню заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 5997 грн 43 к. (а.с. 7).

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості станом на 31 серпня 2021 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість (а.с. 6,7):

- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5595 грн 83 к.;

- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0 грн 0 к.;

- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 43044 грн 56 к.;

- заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10004 грн 37 к.;

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог КП «Київтеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5595 грн 83 к., суд першої інстанції посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3,4 статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1,5 статті 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховується щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

У вказаному розрахунках визначено сукупну (підсумкову) заборгованість, яка виникла станом на момент переходу права вимоги на підставі договору цесії.

З даним позовом позивач звернувся до Подільського районного суду міста Києва 30 грудня 2021 року.

Відповідач заявила про застосування строку позовної давності до вказаної заборгованості.

Слід зауважити, що частиною 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) «Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом першим Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» установлений карантин на всій території України з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.

У подальшому зазначений строк неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України.

Тобто, з 12 березня 2020 року і до скасування карантину, строки позовної давності продовжені Законом, а тому позивачем не допущено пропуску строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог за період з березня 2017 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті нею до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5595 грн 83 к.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

На підтвердження своїх позовних вимог у даній справі позивачем до позовної заяви було долучено лише розрахунки заборгованості відповідачки за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2021 року. Розрахунок заборгованості відповідачки за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до 01 травня 2018 року позивачем КП «Київтеплоенерго» до суду першої інстанції ненадано .

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем в позовній заяві доводи щодо наявності у відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5595 грн 83 к є необґрунтованими, оскільки до суду першої інстанції позивачем не було надано розрахунків заборгованості відповідача за вказані спожиті послуги , яка виникла до 01 травня 2018 року, а тому суд позбавлений можливості перевірити доводи позивача щодо наявності у відповідачки такої заборгованості, періоду її виникнення, правильність застосованих позивачем тарифів при обчисленні суми заборгованості, сплату відповідачкою платежів за вказаний період.

Враховуючи вищевикладене висновок суду першої інстанції про застосування строку позовної давності до вимог позовної заяви про стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року є необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 листопада 2018 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено тепло лічильник GrosS №1801782, що підтверджується актом прийняття на обоненський облік квартирного засобу обліку теплової енергії від 09 листопада 2018 року, складеного слюсарем ОСОБА_2 (а.с. 82-83).

03 серпня 2020 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено лічильник гарячої води ЕКОМЕС №2020.0015609 та згідно акту приймання на абонентський облік засобів обліку води від 01 вересня 2020 року лічильник №2020.0015609 прийняти і на абонентський облік (а.с. 92-93).

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання.

Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.

Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання або за рахунок постачальника послуг комерційного обліку. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 .

Пунктами 9, 30, 32 правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1344 від 02 листопада 2017 року, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Відповідно до пункту 15 Правил № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

З матеріалів справи убачається, що в квартирі відповідача встановлені 09 листопада 2018 року лічильник обліку теплової енергії (№ 181782) та 01 вересня 2020 року лічильник гарячого водопостачання (№ 2020.0015609), та в матеріалах справи наявні відомості щодо проведення періодичної повірки лічильника обліку теплової енергії (№ 181782) (а.с. 84-88).

Пунктом 20 Правил № 630 передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до пункту 21 Правил № 630, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання:

- з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства;

- з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Отже, в даному випадку у період з 01 травня 2018 року по 08 листопада 2018 року позивач мав право нараховувати плату за надані послуги з централізованого опалення на підставі п.21 Правил № 630, в свою чергу з 09 листопада 2018 року позивач мав керуватися положеннями п. 20 Правил № 630.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 01 травня 2018 року по жовтень 2018 року включно відповідачу нарахована плата з централізованого опалення у сумі 16283 грн 68 к., а сплачено відповідачем на суму 13969 грн 34 к.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01 травня 2018 року по жовтень 2018 року за послуги з централізованого опалення становить 2314 грн 34 к.

Враховуючи те, що лічильник виміру спожитої гарячої води прийнято на абонентський облік 01 вересня 2020 року, то з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2020 року позивач мав право нараховувати плату за надані послуги з централізованого опалення на підставі п.21 Правил № 630, в свою чергу з 01 вересня 2020 року позивач мав керуватися положеннями п. 20 Правил № 630.

З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2020 року відповідачу нарахована плата з централізованого постачання гарячої води у сумі 5676 грн 08 к., а сплачено відповідачем на суму 5208 грн 16 к.

Тому заборгованість відповідача перед позивачем за вказаний період становить 467 грн 92 к.

Враховуючи те, що позивач не ставить питання щодо стягнення з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2018 року по 31 серпня 2021 року та заборгованість з постачання гарячої води за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії, то ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, необхідно стягнути з відповідача пропорційно до частини задоволених вимог (4,74%) у розмірі 107 грн 60 к. - за розгляд справи у суді першої інстанції, 161 грн 40 к. за розгляд справи апеляційним судом.

Щодо вимог позовної заяви про стягнення 33 грн витрат з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач поніс такі витрати, а наявна в матеріалах справи копія квитанції не підтверджує понесені витрати позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 270, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу директора Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатіна Костянтина Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (Код , місцезнаходження: м. Київ, пл. І. Франка, 5) заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року по жовтень 2018 року у розмірі 2314 грн 34 к. та заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 467 грн 92 к.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (Код , місцезнаходження: м. Київ, пл. І. Франка, 5) судовий збір у розмірі 107 грн 60 к. - за розгляд справи у суді першої інстанції та 161 грн 40 к. - за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді