Справа № 727/5973/22
Провадження № 2-ві/727/7/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Макогон А.А.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці заяви відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід професійного судді Смотрицького В.Г. в цивільній справі №727/5973/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки.

Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подані заяви про відвід професійного судді головуючого по справі Смотрицького В.Г., в якій зазначено, що вони вважають, що суддя Смотрицький В.Г. не може брати участь в розгляді справи та підлягає відводу з наступних підстав.

Ухвалою судді Смотрицького В.Г від 22 липня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження за №727/5973/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки.

Вважають, що суддя Смотрицький В.Г. не може розглядати справу у зв`язку з відсутністю у них довіри до нього, як до судді. До такого висновку дійшли внаслідок розгляду ним цивільної справи за № 727/7582/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про визначення Ѕ частки садового будинку АДРЕСА_1 . Рішення суду від 09 червня 2021 року поки-що в силі.

Між тим, суддя Смотрицький В.Г. проявив себе упередженим і не безстороннім суддею, що є неприпустимим для судді.

Упередженість судді проявилася в тому, що він прийняв до уваги доказ преюдиційний факт спільного будівництва садового будинку в період її шлюбу з відповідачем нібито обєктивно встановленим рішення апеляційного суду від 03 вересня 2014 року.

Між тим, у цьому рішенні таких фактів два. В одному з яких зазначено, що спільне будівництво подружжям велося з 1992 по 1998 роки, а в іншому з 1995 по 2003 роки. В першому випадку суд зробив посилання на технічний акт, на підставі якого були винесені Чернівецьким міськвиконкомом два незаконних рішення і видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності. Зазначені рішення і свідоцтво скасовані судом. Технічний акт є неналежним доказом, оскільки був складений зі слів зацікавленої особи самої ОСОБА_4 , а тим більше, що рішення, на підставі якого були прийняті ОСОБА_6 були скасовані апеляційним судом. Інший факт був встановлений на підставіпояснень, які не являються належним і допустимим доказом. Відповідач по справі просив суд прийняти його докази, про те, що будівництво будинку велося з березня 1989 року і було фактично завершено до 1992 року. З 23 лютого 1992 року після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з двома неповнолітніми дітьми від першого шлюбу вселилася в садовий будинок до ОСОБА_2 , який там мешкав. Окрім того, суд оглянув рішення Ленінського (нині Шевченківського) районного суду м. Чернівці від 10 січня 1997 року про задоволення позову ОСОБА_7 1996 року про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право проживання у їх квартирі АДРЕСА_2 . Позивач зазначав, що відповідачка після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у лютому 1992 року забрала свої речі і з двома дітьми перейшла проживати до нього. Суд визнав позовні вимоги обгрунтованими, забезпечені доказами і задовольнив позов. Однак, суддя Смотрицькій В.Г. безпідставно відхилив і цей доказ. Посилався тільки на рішення апеляційного суду про преюдицію факту спільного будівництва. Суддя допустив порушення ст.129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд, зокрема, верховенства права, змагальності сторін в процесі, стандарту доказів тощо. Слід зазначити, що суддя Смотрицький В.Г. при розгляді справи, якби йому не бракувало неупередженості та безсторонності, то міг би застосувати п.7 ст.82 ЦПК України, яка визначає, що правова оцінка надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Тобто, апріорі, ч.4 ст.82 ЦПК України не є імперативом у застосуванні судом, який розглядає справу, тим більше, що у другій половині цієї правової норми зазначено «якщо інше не встановлено законом». Отже, суддя міг скористатися цією нормою права і стати неупередженим, надати право другій стороні подати докази і тоді дати правову оцінки обставинам і доказам, які їх стверджують або спростовують. Таким чином була б встановлена правда. Здійснилися б принципи змагальності сторін, верховенства права та справедливого судового розгляду. Не було би сумніву в обєктивності судді, тому б не бракувало йому неупередженості та безсторонності в судовому процесі і сьогодні те тільки одна, а всі три сторони довіряли би судді Смотрицькому В.Г.

Прийнявши доводи однієї сторони щодо рішення апеляційного суду від 03 вересня 2014 року про преюдиційність факту спільного будівництва, суддя безпідставно відхилив заяву відповідача про преюдиційниі факт строків позовної давності для позивачки. Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні від 03 вересня 2014 року чітко зазначив про початок строків позовної давності для позивача ОСОБА_2 з 2012 року і позов він подав у 2013 році. Отже, відповідно до вимог ч.2 ст.72 СК України строк позовної давності для другого подружжя, шлюб який розірвано, починається не з часу розірвання сааме шлюбу (реєстрації в органах РАЦС), не з часу набрання сили рішення суду про розірвання шлюбу, а з моменту, коли одному із співвласників у спільнійного сумісній власності стало відомо про порушення його права, тобто з 2012 року, а не так як вважав упереджений суддя Смотрицький В.Г. з 2019 року, так, як вигідно було позивачці, аби задовільнити її позов. Для обєктивності слід було робити судді, якщо прийняв преюдиційний факт спільного будівництва для позивачки, то потрібно було прийняти з того самого рішення суду і преюдиційний факт про строки позовної давності для позивачки. Обидва факти мають матеріально-правове значення, а тому для повноти і об`єктивності розгляду спору потрібно було судді зважити і переконатись у перевазі фактів, а не один прийняти, а другий безпідставно відхилити, ОСОБА_8 безсторонності у судді Смотрицького В.Г. проявився саме в тому, що він змістив центр уваги в одну сторону, що привело до несправедливого судового розгляду справи і винесення незаконного та необґрунтованого рішення, значення і сила якого тимчасова і обов`язково буде скасоване. Питання тільки часу та способу, а для судді Смотрицького В.Г. вище викладені обставини, відповідно до п.3 та п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, є підставами для відводу (самовідводу) судді.

В судовому засіданні заявник (відповідач по справі) ОСОБА_1 підтримала заяву про відвід та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання заяви були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Розглянувши заяви заявників (відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільній справі №727/5973/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки) про відвід професійного судді Смотрицького В.Г., суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України відвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді.

Так, на підставі ухвали Шевченківськогорайонного суду м. Чернівці від 13 вересня 2022 року, заяви заявників (відповідачів у справі) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід професійного судді Смотрицького визнано необґрунтованими.

Частиною 1 ст. 36 ЦПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України при одноособовому розгляді справи суддя, який розглядає справу, є головуючим у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальним рішенням судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Дані відводи суд вважає безпідставно заявленими.

Підстави для відводу, викладені заявниками (відповідачами у справі), є суто суб`єктивними, надуманими, необґрунтованими у повному обсязі, є їх суб`єктивною думкою та явною незгодою останніх з керуванням ходу іншого судового засідання головуючою у справі та з прийняттям судових рішень у іншій цивільній справі головуючим у справі.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що у своїй заяві відповідачі не навели аргументованих доводів, які могли б викликати сумніви в об`єктивності і неупередженості судді при розгляді даної цивільної справи, а даний відвід є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 36, 39, 40, 214, 258-261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяви відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відвід професійного судді Смотрицького в цивільній справі №727/5973/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, залишити без задоволення .

Ухвала набирає законної сили с моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. О. Калмикова