РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

(Справа № 285/2936/19, провадження у справі № 2/0285/179/22)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та від імені малолітньої дитини ОСОБА_2 до російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась з позовом позивачка ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 в якому просила стягнути з відповідача російська федерація на свою користь 60 000 євро та на користь дитини 60 000 євро на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 08.06.2012 року вона одружилася з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У шлюбі народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З 17.07.2008 року Володимир-Волинським ОРВК Волинської області ОСОБА_3 призвали на військову службу у Збройні сили України. 09.01.2015 року старший лейтенант ОСОБА_3 , команжир 2-ї розвідувальної роти вибув в оперативне підпорядкування керівника сектору "С" до складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та території Донецької та Луганської областей з метою виконання бойових завдань. 25.01.2015 року підрозділ, яким командував старший лейтенант ОСОБА_3 , прибув для зміни особового складу на опорний пункт на лінії фронту біля села Санжарів Артемівського району Донецької області. Саме у той час на опорний пункт після масованого артилерійського та мінометного обстрілу з боку с. Санжарівка розпочав наступ п`яти танків збройних формувань окупаційної адміністрації рф, на антенах яких майорили ганчирки червоного кольору. Зав`язався запеклий бій, вході якого ОСОБА_3 загинув.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18.09.2018 року у справі № 285/2368/18 встановлено факт загибелі ОСОБА_3 внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Внаслідок втрати чоловіка та батька малолітньої дитини вона відчуває безперервні, невгамовні душевні болі та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування, дитина залишилася без батька, ніколи не матиме можливості відчути необхідної для повноцінного розвитку батьківської любові та уваги. Вважає, що розмір моральної шкоди встановлений з урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань та з урахуванням практики Європейського суду з аналогічних питань, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 24.12.2019 провадження у справі було зупинено до закінчення розгляду у касаційному порядку справи №357/13182/18.

Ухвалою суду від 12.08.2020 року провадження було відновлено.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року, з врахуванням висновку Верховного Суду, було направлено судове доручення для отримання відповідно до міжнародного права згоди на розгляд справи в суді.

Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року провадження у справі відновлено, оскільки відпали правові підстави для отримання згоди на розгляд даної справи в суді.

В матеріалах справи знаходиться заява від позивачки про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.114).

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 08.06.2012 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 (а.с. 9).

В період шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 09.01.2015 року №5 старший лейтенант ОСОБА_3 вибув в оперативне підпорядкування керівника сектору "С" до складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та території Донецької та Луганської областей з метою виконання бойових завдань (а.с. 13).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 13.02.2015 року №32 старшого лейтенант ОСОБА_3 25 січня 2015 року загинув. (а.с.12)

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18.09.2018 року у справі № 285/2368/18 встановлено факт загибелі ОСОБА_3 внаслідок збройної агресії російської федерації проти України (а.с.17-19).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VІІ від 15 квітня 2014 рокуіз змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15 вересня 2015 року №685-VІІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами , а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.2ст.61 ЦПК України), стала окупація частини території України, а саме в т.ч. частини Донецької області, де загинув чоловік та батько позивачів.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

За вимогами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України`відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

З матеріалів справи вбачається, також і встановлено судом, що внаслідок збройної (військової) агресії російської федерації частини Донецької області, загинув чоловік та батько позивачів, що завдало їм значної моральної шкоди, що виражається в основному - це втратою в їх житті чоловіка та батька, при цьому позивача має необхідний та достатній обсяг цивільної правоздатності для звернення до суду з такими вимогами, як дружина загиблого та законний представник неповнолітньої дитини (І черга спадкоємців).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно дост. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно зст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ст.ст.1167,1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в тому числі у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту,розділу ІІ Конституції України.

Щодо судового імунітету то судом враховується правові висновки Верховного Суду, в яких він врахував таке:

- предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України;

- місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна;

- передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України;

- вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН;

- національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту).

Додатково Верховний Суд врахував, що юрисдикція судів України поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України). Тобто Верховний Суд виходить з того, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й рф, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.

Оскільки вчинення рф з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, рф заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету вказаної країни на цей час немає.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства рф в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.

Верховний Суд встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства рф в Україні запитів щодо згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з рф.

Рф, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

Верховний Суд виходив із того, що названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові 08 червня 2022 року у справі № 490/9551/19 (провадження № 61-19853св21).

Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету рф у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету рф позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет рф не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету рф є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет рф не підлягає застосуванню з огляду на порушення рф державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням рф своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Отже, рф, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та від імені малолітньої дитини ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії - задовольнити повністю.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 60 000 євро, що еквівалентно станом на день ухвалення рішення 2 225 820 (два мільйони двісті двадцять п`ять тисяч вісімсот двадцять) грн.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 60 000 євро, що еквівалентно станом на день ухвалення рішення 2 225 820 (два мільйони двісті двадцять п`ять тисяч вісімсот двадцять) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 13.09.2022 року.

Головуючий