П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/3349/21

провадження №22-ц/822/573, 620/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретаря Паучек І.І.

за участі представника відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Чернівецька міська рада в особі державного реєстратора Карвацької Галини Федорівни

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року, апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 3 червня 2022 року, головуючий у першій інстанції Танасійчук Н.М.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Чернівецької міської ради в особі державного реєстратора Карвацької Г.Ф. про визнання факту порушення умов іпотечного договору, рішення державного реєстратора протиправним та скасування.

Зазначала, що Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк» та ОСОБА_2 вчинено договір кредиту 3 серпня 2005 року№CVH0GF00000160, за яким ОСОБА_2 отримано кредит у розмірі 213300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17% на рік на суму залишку заборгованості.

Виконання зобов`язання забезпечено договором між Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк» та ОСОБА_2 іпотеки від 10 листопада 2005 року №CVH0GF00000160, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балацьким О.О., передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. від 23 вересня 2016 року індексний номер 103 здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №С//Н0СР00000160 від 03 серпня 2005 року в розмірі 173490 грн. 17 коп., з яких 136 020 грн. 04 коп. заборгованість за кредитом; 26 548 грн. 94 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 170 грн заборгованість з комісії за користування кредитом та 7 751 грн. 19 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» всіх дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною 180000 гривень.

Вказувала на відсутність підстав для здійснення державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. реєстрації права власності Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки договором між Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк» та ОСОБА_2 іпотеки від 10 листопада 2005 року №CVH0GF00000160 надано згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку укладення окремого договору.

Посилалася на не отримання вимоги від іпотекодержателя про усунення порушень, не надання Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» державному реєстратору підтвердження завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем вимоги, передача майна у власність Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» без оцінки предмета іпотеки, без доступу суб`єкта оціночної діяльності до об`єкту оцінки, не повідомлення державним реєстратором Федак (Сороцької) І.Я. про отримання заяви банку щодо проведення реєстраційної дії.

Просила визнати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 індексний номер 103 за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» протиправним та скасувати, вилучивши запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 21 вересня 2016 року №16544271 про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

Визнати факт порушення Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» умов іпотечного договору від 10 листопада 2005 року №С//Н0СР00000160.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марченко Р.М., 30 травня 2022 року подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Коороткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного м. Чернівці від 23 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, постановлено визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер 101 від 23 вересня 2016 року, за адресою: АДРЕСА_2 за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», вилучивши запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 101 від 23 вересня 2016 року про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

В решті відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного м. Чернівці від 03 червня 2022 року стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційний скарзі на рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 23 травня 2022 року просить рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 23 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Чернівецької міської ради в особі державного реєстратора Карвацької Г.Ф. про визнання факту порушення умов іпотечного договору, рішення державного реєстратора протиправним та скасування відмовити.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційний скарзі на додаткове рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 03 червня 2022 року просить додаткове рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 03 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційний скарзі на рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 23 травня 2022 року зазначає, що п.26 договору між Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») та ОСОБА_1 іпотеки від 3 серпня 2005 року №CVH0GF00000160 містить згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Експертним висновком суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват юр груп» здійснено оцінку вартості предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 за день до здійснення реєстраційної дії. Надання державному реєстратору оцінки предмета іпотеки при здійсненні реєстраційної дії Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії, не передбачалось.

Відповідно до п.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, що складається у повній формі повинен містити: письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки). У справі немає доказів, що експерт не оглядав майно, висновок не визнаний недійсним.

Банком у передбаченому законом порядку надсилалось ОСОБА_1 повідомлення.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційний скарзі на додаткове рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 3 червня 2022 року вказує на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що послуга з виїзду за місцем знаходження об`єкта вартістю 500 грн., визначена додатковою угодою від 2 вересня 2020 року №1 до договору між адвокатом Марченко Р.М. та Федак І.Я. про надання правової допомоги від 2 вересня 2020 року, не пов`язана з розглядом справи.

Також розмір послуги з підготовки позову вартістю 3000 грн., участі у засіданні вартістю 1000 грн. не є обґрунтованим, не містить зазначення витрачених годин на складання позову, дат судових засідань та їх тривалість.

Не надавалися послуги з підготовки апеляційної скарги вартістю 3000 грн., заперечень та участі у апеляційному розгляді справи.

Вважає, що судом першої інстанції не перевірено вартість оплати відповідних послуг адвоката, яка склалась в регіоні, час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, обсяг матеріалів справи не є значним, справа не є значної складності, підготовка до справи не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, відсутній публічний інтерес, ціна позову та розмір витрат на правову допомогу є неспіврозмірними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 23 травня 2022 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на додаткове рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 3 червня 2022 року не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 23 травня 2022 року підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на додаткове рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 3 червня 2022 року частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Чернівецької міської ради в особі державного реєстратора Карвацької Г.Ф. про визнання факту порушення умов іпотечного договору, рішення державного реєстратора протиправним та скасування частково, суд першої інстанції виходив з того, що підлягає захисту право ОСОБА_1 у спосіб визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер 101 від 23 вересня 2016 року за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», вилучивши запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав застосування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» не дотримано положень частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю та боржнику ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, відсутні докази отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Водночас судом першої інстанції відмовлено у позові ОСОБА_1 до державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про визнання рішення державного реєстратора протиправним та скасування з підстав, що державний реєстратор Чернівецької міської ради Карвацька Г.Ф. є неналежним відповідачем.

Разом з тим суд першої інстанції послався на недоведеність пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 14 квітня 2021 року, тобто у межах трьох років з повідомлення відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради на звернення ОСОБА_1 щодо вілміни помилкової операції про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» від 16 квітня 2018 року №01/05/02-08-484, у матеріалах справи відсутні докази обізнаності ОСОБА_1 про порушення права, здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» раніше.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання факту порушення умов іпотечного договору, суд першої інстанції дійшов висновку про неефективність способу захисту, який не відновлює права ОСОБА_1 .

Ухвалюючи додаткове рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 3 червня 2022 року, суд першої інстанції виходив з встановлення додатковою угодою від 2 вересня 2020 року №1 до договору між адвокатом Марченко Р.М. та Федак І.Я. про надання правової допомоги від 2 вересня 2020 року №4, підтвердження розрахунком витрат на правову допомогу від 27 травня 2022 року розміру судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Водночас судом першої інстанції ураховано співмірність витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи та наданих адвокатом послуг.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк», та ОСОБА_2 вчинено договір кредиту 3 серпня 2005 року№CVH0GF00000160, за яким ОСОБА_2 отримано кредит у розмірі 213300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17% на рік на суму залишку заборгованості.

Виконання зобов`язання забезпечено договором між Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк», та ОСОБА_2 іпотеки від 10 листопада 2005 року №CVH0GF00000160, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балацьким О.О., передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. від 23 вересня 2016 року індексний номер 103 здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24 листопада 2016 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №С//Н0СР00000160 від 03 серпня 2005 року в розмірі 173490 грн. 17 коп., з яких 136 020 грн. 04 коп. заборгованість за кредитом; 26 548 грн. 94 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 170 грн заборгованість з комісії за користування кредитом та 7 751 грн. 19 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» всіх дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною 180000 гривень.

Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» направлено ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень від 25 липня 2016 року №Е.НМ.0.0.0.0/1-0001.

За змістом вимоги про усунення порушень Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» повідомлено про невиконання зобов`язань за договором між Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») та ОСОБА_1 кредиту від 3 серпня 2005 року №CVH0GF00000160 та вимагалось протягом тридцятиденного строку з дня отримання вимоги повернути суму кредиту, проценти, комісію та штраф.

Також ОСОБА_1 попереджено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку з дня отримання вимоги, Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк» має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 14 серпня 2013 року актовим записом №142, присвоєно прізвище ОСОБА_4 .

Адвокатом Марченко Р.М. та ОСОБА_5 укладено договір про надання правової допомоги від 2 вересня 2020 року №4.

На підставі пункту 2 додаткової угоди №1 до договору між адвокатом Марченко Р.М. та Федак І.Я. про надання правової допомоги від 2 вересня 2020 року №4 встановлено розмір оплати за послуги адвоката з виїзду за місцем знаходження об`єкту вартістю 500 грн., підготовки позову вартістю 3000 грн., підготовки заяв, клопотань вартістю 500 грн., участі у засіданні вартістю 1000 грн., у випадку необхідності підготовки апеляційної скарги вартістю 3000 грн., вартість однієї години роботи адвоката 400 грн.

Згідно акту наданих послуг від 27 травня 2022 року та розрахунку витрат на правову допомогу від 27 травня 2022 року адвокатом Марченко Р.М. надано послуги з підготовки позову вартістю 3000 грн., підготовки клопотання про витребування доказів та забезпечення позову вартістю 1000 грн., підготовки та участі у трьох судових засіданнях вартістю 3000 грн. загальною вартістю 7000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 індексний номер 103 за Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» протиправним та скасування, вилучивши запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 21 вересня 2016 року №16544271, визнання факту порушення Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» умов іпотечного договору від 10 листопада 2005 року №С//Н0СР00000160.

Підставою позову, тобто обставинами, якими ОСОБА_1 обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначалося надання згоди на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку укладення окремого договору, не отримання ОСОБА_1 вимоги від іпотекодержателя про усунення порушень, не надання Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» державному реєстратору підтвердження завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем вимоги, передача майна у власність Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» без оцінки предмета іпотеки, без доступу суб`єкта оціночної діяльності до об`єкту оцінки, не повідомлення державним реєстратором Федак (Сороцької) І.Я. про отримання заяви банку щодо проведення реєстраційної дії.

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

У підпункті в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Так, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Водночас апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного м. Чернівці від 23 травня 2022 року не містить доводів щодо відмови у позові ОСОБА_1 до державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про визнання рішення державного реєстратора протиправним та скасування, до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання факту порушення умов іпотечного договору, не застосування судом першої інстанції позовної давності.

Отже, апеляційний суд при перегляді справи в апеляційному порядку не має повноважень самостійно вдаватися в переоцінку висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про визнання рішення державного реєстратора протиправним та скасування, до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання факту порушення умов іпотечного договору, застосування позовної давності.

Заслуговують на увагу посилання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на те, що п.26 договору між Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») та ОСОБА_1 іпотеки від 3 серпня 2005 року №CVH0GF00000160 містить згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Із внесенням змін до цієї норми згідно з Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення іпотечного договору, передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її положеннями передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Більше того, зміни внесені згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VІ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» не змінюють встановлений раніше статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, законодавцем визначений як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону України «Про іпотеку», на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені сторонами в іпотечному договорі, не є взаємовиключними.

У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17 (провадження № 14-486цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 21 договору між Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») та ОСОБА_1 іпотеки від 3 серпня 2005 року №CVH0GF00000160 передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 15,7.1, 15,7.2, 15.9 цього договору відповідно до розділу У Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

На підставі пункту 26 договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що договір між Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») та ОСОБА_1 іпотеки від 3 серпня 2005 року №CVH0GF00000160 містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Не можна погодитися з доводами Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») про направлення ОСОБА_1 повідомлення про виконання порушеного зобов`язання у передбаченому законом порядку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин,перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року у справі № 757/39546/20-ц (провадження № 61-21280св21) зазначено, що: «умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270…

…належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання».

За змістом договору між Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») та ОСОБА_1 іпотеки від 3 серпня 2005 року №CVH0GF00000160 сторони не встановили порядок надсилання повідомлень за цим договором, зокрема вимоги, передбаченої частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

Відповідно пункту 99 Правил рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, … які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Оформлення цих поштових операцій визначено у пункті 105 Правил, за яким для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач.

У пункті 106 Правил передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Встановлено, що Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» направлено ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень від 25 липня 2016 року №Е.НМ.0.0.0.0/1-0001.

За змістом вимоги про усунення порушень Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» повідомлено про невиконання зобов`язань за договором між Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») та ОСОБА_1 кредиту від 3 серпня 2005 року №CVH0GF00000160 та вимагалось протягом тридцятиденного строку з дня отримання вимоги повернути суму кредиту, проценти, комісію та штраф.

Також ОСОБА_1 попереджено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку з дня отримання вимоги, Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк» має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку».

На підтвердження належного відправлення вказаного повідомлення (вимоги) Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк» надано копію конверту та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

За довідкою поштової установи вказане поштове відправлення повернуто Акціонерному товариству комерційному банку ПриватБанк» за закінченням терміну зберігання.

Також у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №453, направленого ОСОБА_2 26 липня 2016 року, відсутня розписка про одержання, зазначення одержувачем прізвища та дати одержання, підпис працівника об`єкта поштового зв`язку.

За обставин повернення поштового відправлення з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» відсутні підстави для висновку про належне повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання.

За відсутності такого належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав застосування Акціонерним товариством комерційним банком ПриватБанк» позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя набуття права власності на предмет іпотеки.

Заслуговують на увагу доводи Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк» щодо оцінки вартості предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 за день до здійснення реєстраційної дії.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (частина п`ята статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

З приєднаного до матеріалів справи експертного висновку Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват юр груп» від 20 вересня 2016 року виконано оцінку квартири АДРЕСА_3 , за якою ринкова вартість квартири складає 262000 грн.

Щодо додаткового рішення Шевченківського районного м.Чернівці від 3 червня 2022 року

На підставі п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п.41 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У відповідності до пункту 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Зі змісту статей 10 - 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

На підставі частини другої 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Зі змісту частини другої статті 134 ЦПК України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Звідси, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підставі пункту 2 додаткової угоди №1 до договору між адвокатом Марченко Р.М. та Федак І.Я. про надання правової допомоги від 2 вересня 2020 року №4 встановлено розмір оплати за послуги адвоката з виїзду за місцем знаходження об`єкту вартістю 500 грн., підготовки позову вартістю 3000 грн., підготовки заяв, клопотань вартістю 500 грн., участі у засіданні вартістю 1000 грн., у випадку необхідності підготовки апеляційної скарги вартістю 3000 грн., вартість однієї години роботи адвоката 400 грн.

Згідно акту наданих послуг від 27 травня 2022 року та розрахунку витрат на правову допомогу від 27 травня 2022 року адвокатом Марченко Р.М. надано послуги з підготовки позову вартістю 3000 грн., підготовки клопотання про витребування доказів та забезпечення позову вартістю 1000 грн., підготовки та участі у трьох судових засіданнях вартістю 3000 грн. загальною вартістю 7000 грн.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» подано заяви про зменшення витрат на оплату правничої правової допомоги.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З огляду на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Чернівецької міської ради в особі державного реєстратора Карвацької Г.Ф. про визнання факту порушення умов іпотечного договору, рішення державного реєстратора протиправним та скасування задоволено частково, підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Марченко Р.М. не надано послуг з підготовки клопотання про забезпечення позову вартістю 500 грн.

Водночас адвокат Марченко Р.М. приймав участь у судовому засіданні 29 листопада 2021 року та 23 травня 2022 року.

З огляду на наведене адвокатом Марченко Р.М. надано послуги з підготовки позову вартістю 3000 грн., витребування доказів вартістю 500 грн., підготовки та участі у двох судових засіданнях вартістю 2000 грн. загальною вартістю 5500 грн.

Не заслуговують на увагу посилання Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на необгрунтоварість розміру послуг з підготовки позову вартістю 3000 грн., участі у засіданні вартістю 3000 грн. за відсутності зазначення витраченого часу.

Так, пунктом 2 додаткової угоди №1 до договору між адвокатом Марченко Р.М. та Федак І.Я. про надання правової допомоги від 2 вересня 2020 року №4 встановлено розмір оплати за послуги адвоката у твердій сумі.

Отже, витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у відсотковому співвідношенні до розміру задоволених позовних вимог 75%, на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4125 грн. (5500 грн. * 75%).

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Марченко Р.М. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значення справи для ОСОБА_1 , реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, ураховуючи принципи співмірності, колегія суддів вважає справедливим обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для справи, відшкодувати ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 3500 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року підлягає залишенню без змін.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 3 червня 2022 року підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись ч.1 ст.375, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк»

на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 червня 2022 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2022 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 2 серпня 2022 року.

Головуючий: Н.Ю. Половінкіна

Судді І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк