ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6585/22 Справа № 199/4902/21 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2022 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар Інна Віталіївна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар Інна Віталіївна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1997 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням за № 4/802-97, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 57,9 кв.м., житлову площу 40,1 кв.м. та складається із: житлової кімнати площею 17,2 кв.м.; житлової кімнати площею 12,5 кв.м.; житлової кімнати площею 10,4 кв.м.; кухні площею 7,5 кв.м.; ванної кімнати площею 2,1 кв.м.; вбиральні площею 1,1 кв.м.; коридора площею 4,8 кв.м.; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м.

Всі зазначені в свідоцтві про право власності особи померли: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину спірної квартири. На момент смерті місце проживання ОСОБА_5 було зареєстровано одночасно за двома адресами: в Україні в квартирі АДРЕСА_1 та в Російській Федерації в квартирі АДРЕСА_2 . Заповіту ОСОБА_5 не склав.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є батько ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_4 , дочка відповідача у справі ОСОБА_2 .

Дочка ОСОБА_2 спадщину після смерті батька ОСОБА_5 прийняла та оформила, про що було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частку спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 26 грудня 2015 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В.

Дружина ОСОБА_4 спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 прийняла фактично, оскільки на момент смерті чоловіка постійно з ним проживала за однією адресою, що підтверджується довідкою з місця проживання, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 1090/2012, заведеної державним нотраіусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 . ОСОБА_4 після смерті чоловіка ОСОБА_5 прийняла у спадщину 1/9 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_4 не були оформлені.

Батько ОСОБА_7 спадщину після смерті сина ОСОБА_5 прийняв фактично, оскільки був зареєстрований на момент смерті сина за однією з ним адресою в Російській Федерації, що підтверджується довідкою, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 1090/2012, заведеної державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В. Отже, ОСОБА_7 після смерті сина ОСОБА_5 прийняв у спадщину 1/9 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_7 не були оформлені.

Після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину квартири. Заповіту ОСОБА_6 не склав.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є мати ОСОБА_4 та дочка відповідача у справі ОСОБА_3 .

Мати ОСОБА_4 спадщину після смерті сина ОСОБА_6 прийняла фактично, оскільки на момент смерті сина постійно з ним проживала за одною адресою. Отже, ОСОБА_4 після смерті сина ОСОБА_6 прийняла у спадщину 1/6 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_4 не були оформлені.

Після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилась спадщина на 11/18 часток спірної квартири, а саме: 1/3 частка спірної квартири, яка належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, 1/9 частка спірної квартири, яку вона прийняла, але не оформила спадкові права після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , 1/6 частка спірної квартири, яку вона прийняла, але не оформила спадкові права після смерті сина ОСОБА_6 .

На підставі заповіту, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 грудня 2015 року за реєстровим номером № 1-1607, майно, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 та складається з 11/18 часток спірної квартири, успадкувала її дочка відповідач у даній справі ОСОБА_2 .

На теперішній час майнові права на спірну квартиру мають:

- відповідач ОСОБА_2 , за якою зареєстровано право власності на 13/18 часток спірної квартири;

- відповідач ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 , але спадкових прав на 1/6 частку спірної квартири не оформила;

- позивач ОСОБА_1 , яка 1/9 частку спірної квартири прийняла у спадщину, але в оформленні спадкових прав їй було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 листопада 2020 року, винесеною державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар І.В.

Також, позивачка зазначала, що після смерті співвласника спірної квартири ОСОБА_5 , за яким було зареєстровано право власності на 1/3 частку, 1/9 частку спірної квартири успадкував його батько ОСОБА_7 , який спадщину прийняв, але спадкових прав не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Управлінням ЗАГС Адміністрації м. Пермі (Мотовилихинський відділ) Пермського краю Російської Федерації.

ОСОБА_7 був складений заповіт, посвідчений 18 березня 1996 року нотаріусом Пермського міського нотаріального округу Воронцовою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 1-214.

Згідно заповіту спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_7 є його дочка ОСОБА_1 . До складу спадщини після смерті ОСОБА_7 увійшло майно, що знаходиться на території Російської Федерації (квартира, грошові кошти) та 1/9 частка квартири АДРЕСА_1 .

Право на спадщину на майно, яке знаходиться в Україні, а саме на 1/9 частку спірної квартири позивачка не оформила через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що зазначено в постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії від 28 листопада 2020 року, винесеною державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар І.В.

Як на правову підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус посилався на статтю 47 закону України Про нотаріат та пункти 1-3 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно яких «нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства... які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем».

Позивача зазначала, що заповіт складений ОСОБА_7 та посвідчений 18 березня 1996 року нотаріусом Пермського міського нотаріального округу Воронцовою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 1-214, має недоліки, про які зазначає нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: в заповіті закреслено підпис заповідача « ОСОБА_9 » та виправлено на « ОСОБА_9 », та виправлення не застережено належним чином.

Однак при цьому, справжність підпису заповідача ОСОБА_7 засвідчена нотаріусом Пермського міського нотаріального округу Воронцовою Л.А. Тому, підстави вважати, що заповіт підписаний не заповідачем ОСОБА_7 , а іншою особою відсутні.

Крім того, позивачка посилалася на те, що вона є дочкою заповідача та його єдиною спадкоємицею, на момент смерті батька вона постійно з ним проживала, а відтак фактично прийняла спадщину і отримала право на спадкове майно. Інших свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 не видавалось.

Також звертала увагу, що заповідач ОСОБА_7 на момент складання заповіту від 18 березня 1996 року постійно проживав на території Російської Федерації, тому форма заповіту та процедура його складання визначається правом Російської Федерації. Складений ОСОБА_7 заповіт відповідає вимогам місця складання вимогам Російської Федерації. Зазначене підтверджується тим, що право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 на майно, яке знаходиться в Російській Федерації, позивачка оформила, вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти та свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 . Зазначена обставина підтверджується документами спадкової справи № 108/2013, відкритої нотаріусом Російської Федерації Ашихміною А.П., копія якої знаходиться в матеріалах спадкової справи № 835/2020 після смерті ОСОБА_7 .

На думку позивачки, незважаючи на наявність недоліків в оформленні заповіту з огляду на приписи законодавства України, є всі підстави для висновку, що при складанні заповіту дотримані вимоги щодо його форми та посвідчення, заповіт складений з дотриманням законодавчих вимог Російської Федерації, наявність недоліків в оформленні заповіту не спростовує тієї обставини, що зміст заповіту відповідає справжній волі заповідача.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., яка складається із: житлової кімнати площею 17,2 кв.м.; житлової кімнати площею 12,5 кв.м.; житлової кімнати площею 10,4 кв.м.; кухні площею 7,5 кв.м.; ванної кімнати площею 2,1 кв.м.; вбиральні площею 1,1 кв.м.; коридора площею 4,8 кв.м.; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

У поданих заявах від 13 вересня 2022 року та від 14 вересня 2022 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнали апеляційну скаргу в повному обсязі, просили її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1997 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням за № 4/802-97, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 57,9 кв.м., житлову площу 40,1 кв.м. та складається із: житлової кімнати площею 17,2 кв.м.; житлової кімнати площею 12,5 кв.м.; житлової кімнати площею 10,4 кв.м.; кухні площею 7,5 кв.м.; ванної кімнати площею 2,1 кв.м.; вбиральні площею 1,1 кв.м.; коридора площею 4,8 кв.м.; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м.

Всі зазначені в свідоцтві про право власності особи померли: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину спірної квартири. На момент смерті місце проживання ОСОБА_5 було зареєстровано одночасно за двома адресами: в Україні в квартирі АДРЕСА_1 та в Російській Федерації в квартирі АДРЕСА_2 . Заповіту ОСОБА_5 не склав.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є батько ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_4 , дочка відповідача у справі ОСОБА_2 .

Дочка ОСОБА_2 спадщину після смерті батька ОСОБА_5 прийняла та оформила, про що було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частку спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 26 грудня 2015 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В.

Дружина ОСОБА_4 спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 прийняла фактично, оскільки на момент смерті чоловіка постійно з ним проживала за однією адресою, що підтверджується довідкою з місця проживання, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 1090/2012, заведеної державним нотраіусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 . ОСОБА_4 після смерті чоловіка ОСОБА_5 прийняла у спадщину 1/9 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_4 не були оформлені.

Батько ОСОБА_7 спадщину після смерті сина ОСОБА_5 прийняв фактично, оскільки був зареєстрований на момент смерті сина за однією з ним адресою в Російській Федерації, що підтверджується довідкою, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 1090/2012, заведеної державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В. Отже, ОСОБА_7 після смерті сина ОСОБА_5 прийняв у спадщину 1/9 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_7 не були оформлені.

Після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину квартири. Заповіту ОСОБА_6 не склав.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є мати ОСОБА_4 та дочка відповідача у справі ОСОБА_3 .

Мати ОСОБА_4 спадщину після смерті сина ОСОБА_6 прийняла фактично, оскільки на момент смерті сина постійно з ним проживала за одною адресою. Отже, ОСОБА_4 після смерті сина ОСОБА_6 прийняла у спадщину 1/6 частку спірної квартири. Спадкові права на зазначену частку ОСОБА_4 не були оформлені.

Після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилась спадщина на 11/18 часток спірної квартири, а саме: 1/3 частка спірної квартири, яка належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, 1/9 частка спірної квартири, яку вона прийняла, але не оформила спадкові права після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , 1/6 частка спірної квартири, яку вона прийняла, але не оформила спадкові права після смерті сина ОСОБА_6 .

На підставі заповіту, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 грудня 2015 року за реєстровим номером № 1-1607, майно, що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 та складається з 11/18 часток спірної квартири, успадкувала її дочка відповідач у даній справі ОСОБА_2 .

На теперішній час майнові права на спірну квартиру мають:

- відповідач ОСОБА_2 , за якою зареєстровано право власності на 13/18 часток спірної квартири;

- відповідач ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 , але спадкових прав на 1/6 частку спірної квартири не оформила;

- позивач ОСОБА_1 , яка 1/9 частку спірної квартири прийняла у спадщину, але в оформленні спадкових прав їй було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 листопада 2020 року, винесеною державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар І.В.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Управлінням ЗАГС Адміністрації м. Пермі (Мотовилихинський відділ) Пермського краю Російської Федерації.

ОСОБА_7 був складений заповіт, посвідчений 18 березня 1996 року нотаріусом Пермського міського нотаріального округу Воронцовою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 1-214.

Згідно заповіту спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_7 є його дочка ОСОБА_1 . До складу спадщини після смерті ОСОБА_7 увійшло майно, що знаходиться на території Російської Федерації (квартира, грошові кошти) та 1/9 частка квартири АДРЕСА_1 .

Право на спадщину, а саме на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не оформила через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що зазначено в постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії від 28 листопада 2020 року, винесеною державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар І.В. Як на правову підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус посилався на статтю 47 закону України Про нотаріат та пункти 1-3 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно яких «нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства... які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт від 18 березня 1996 року, складений ОСОБА_7 має виправлення в графі підпис заповідача та зазначене виправлення належним чином не завірене, що дає підстави нотаріусу для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Суд першої інстанції зазначав, що позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила суд захистити її порушене право шляхом визнання за нею право власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька.

Однак суд вважав, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки з матеріалів справи вбачається спір щодо дійсності та належності заповіту ОСОБА_7 .

Також суд першої інстанції не прийняв заяви відповідачів щодо погодження з позовними вимогами, оскільки зазначене буде суперечити вимогам діючого законодавства України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 70 Закону України Про міжнародне приватне право з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні, правом України (стаття 71 Закону України Про міжнародне приватне право).

Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В силу вимог частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Позивачка, звертаючись до суду з позовом, просила захистити її порушене право шляхом визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м.; житловою площею 40,1 кв.м., яка складається з: житлової кімнати площею 17,2 кв.м.; житлової кімнати площею 12,5 кв.м.; житлової кімнати площею 10,4 кв.м.; кухні площею 7,5 кв.м.; ванної кімнати площею 2,1 кв.м.; вбиральні площею 1,1 кв.м.; коридора площею 4,8 кв.м.; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м.

Як установлено та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, що заповіт від 18 березня 1996 року складений ОСОБА_7 має виправлення в графі підпис заповідача та зазначене виправлення належним чином не завірене, що дає підстави нотаріусу для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Крім того, виправлення саме в графі підпису заповідача, взагалі ставить під сумнів дійсну волю заповідача та її наявність.

Згідно статті 47 Закону України Про нотаріат документи, викладені на двох і більше аркушах, що подаються для вчинення нотаріальної дії, повинні бути прошиті у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення цілісності, а аркуші пронумеровані (крім випадків, коли такі документи видані (отримані) за допомогою єдиних та державних реєстрів, відомості яких обов`язково використовуються нотаріусом під час вчинення нотаріальної дії).

Тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, заяв, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко, дати, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, повинні бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб та їх ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань без скорочень із зазначенням їх місцезнаходження. Прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, їх місце проживання та ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків, крім уповноважених представників юридичних осіб, повинні бути написані повністю, а у випадках, передбачених законами, із зазначенням дати їх народження.

Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Відповідно до пунктів 1-3 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою установи, підприємства або організації (у разі наявності) чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи закреслене.

Не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 не заперечувала, що вказаний заповіт має виправлення, яке належним чином не завірене, та підтвердила, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно.

Крім того, позивачка під час розгляду справи не заявляла суду клопотань про призначення відповідної судової експертизи щодо встановлення дійсності та належності заповіту.

Також, колегія суддів звертає увагу, що наявний в матеріалах справи заповіт, складений ОСОБА_7 , який посвідчений 18 березня 1996 року нотаріусом Пермського міського нотаріального округу Воронцовою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1-214, викладений російською мовою, тобто мовою тієї держави, на території якої він посвідчувався (т.1 а.с.150 оборот).

Однак, в матеріалах справи справи відсутній офіційний переклад заповіту від 18 березня 1996 року на державну мову України, таких доказів позивачка не надала. Відповідних клопотань суду апеляційної інстанції не заявляла.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

При цьому, у відповідності до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Одночасно, докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи вважаються достовірними у відповідності до статті 79 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, статтею 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Вищевказана норма кореспондується зі статтею 12 Закону України Про судоустрій і статус суддів, відповідно до якої судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Відповідно до частини першої-третьої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні № 8-рп/2008 від 22 квітня 2008 року зазначив, що державною мовою здійснюються ведення судового процесу, складання судових документів та інші процесуальні дії і відносини, що встановлюються між судом та іншими суб`єктами на всіх стадіях розгляду і вирішення адміністративних та цивільних справ.

Наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20 серпня 2019 року з метою вдосконалення порядку ведення діловодства в місцевих та апеляційних судах України затверджено Інструкцію з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (далі Інструкція).

Так, пунктом 1 вказаної Інструкції визначено, що вхідна кореспонденція це документи, а також судові справи й матеріали, що надходять до суду.

При цьому пунктом 8 Інструкції передбачено, що у діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.

Судом апеляційної інстанції установлено, що предметом заявлених позовних вимог є визнання права власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, який складений ОСОБА_7 , посвідчений 18 березня 1996 року нотаріусом Пермського міського нотаріального округу Воронцовою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 1-214.

Вказаний заповіт, який долучений до матеріалів справи, складений російською мовою, доказів офіційного його перекладу на державну мову матеріали справи не містять.

Тобто, письмовий доказ на підтвердження фактичних обставин, що підтверджують заявлені вимоги, викладений іноземною мовою без перекладу на державну мову.

Вказаний документ, що є письмовим доказом, неможливо дослідити судом з метою встановлення об`єктивної істини у справі, оскільки інформація у цих документах є викладеною на іноземній мові, що унеможливлює встановити суду, чи мають ці документи відношення до предмету доказування.

Таким чином, позивачці необхідно було надати суду офіційний переклад на українську мову вищезазначеного заповіту, який викладений іноземною мовою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко