Ухвала

30 вересня 2022 року

місто Київ

справа № 202/810/16-ц

провадження № 61-9469ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Загарія Валентин Миколайовича, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про розірвання договору та визнання права власності, за позовом третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив суд розірвати інвестиційний договір від 20 червня 2015 року, укладений між ним та ОСОБА_3 , визнати право власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 198,4 кв. м.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року позов задоволено.

Розірвати інвестиційний договір від 20 червня 2015 року № 01, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 198,4 кв. м.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2017 року визнати право користування земельною ділянкою, площею 0,0955 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:096:0028 за ОСОБА_2 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 року виправлено описку, допущену у додатковому рішенні цього ж суду від 20 січня 2017 року, резолютивну частину судового рішення зазначено у такій редакції: визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,0955 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:096:0028 за ОСОБА_2 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_3 , скасовано заочне рішення цього ж суду від 25 лютого 2016 року та додаткове рішення від 20 січня 2017 року. Справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Скасовано ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2017 року, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року справу № 202/810/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору та визнання права власності передано на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва.

У листопаді 2020 року третя особа ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Розірвано інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості від 20 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В іншій частині первісного позову відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_1 відмовлено.

29 вересня 2022 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Загарія В. М., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року, у якій заявник просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову третьої особи, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

І. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на:

- (1) неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права;

- (2) пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не урахував висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, у постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 08 червня 2022 року у справі № 265/7186/20, від 01 вересня 2022 року у справі № 554/5278/15-ц;

- (3) пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України - суд не дослідив письмові докази у справі;

Верховний Суд, вивчивши наведені заявником підстави касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій дійшов висновку, що наведена заявником підстава касаційного оскарження, а саме пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, викладена формально без належного обґрунтування, з огляду на те, що ОСОБА_1 не конкретизовано, які саме письмові докази не дослідив суд.

За наведених обставин заявнику необхідно подати касаційну скаргу у новій редакції із наведенням належних підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, долучити копії касаційних скарги відповідно до кількості учасників справи.

ІІ. Всупереч пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги долучено докази на підтвердження сплати судового збору за подання касаційної скарги без належного обґрунтування.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

ОСОБА_1 оскаржує судові рішення попередніх інстанцій в частині визнання права власності на будинок, тобто позовної вимоги майнового характеру.

До касаційної скарги долучено докази на підтвердження сплати судового збору у розмірі 8 940, 00 грн.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено на 2020 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі - 2 102 гривні.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, з якою звернулася у 2020 році фізична особа, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510,00 грн).

Щодо вимоги майнового характеру, а саме визнання права власності на будинок, яка заявлена у 2020 році, для визначення розміру судового збору за подання позову та касаційної скарги підлягають застосуванню вимоги статті 176 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Проте, оскільки зміст рішень судів попередніх інстанцій не містить відомостей про вартість будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 має самостійно визначити ціну позову та навести обґрунтування сплаченого судового збору за подання касаційної скарги в частині вимог майнового характеру, у разі необхідності здійснити його доплату.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026007, ККДБ: 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, що якщо позивач (тут - заявник) не усуне недоліки позовної заяви (касаційної скарги) у строк, встановлений судом, заява (скарга) вважається неподаною і повертається позивачеві (заявникові) (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Загарія Валентин Миколайовича, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про розірвання договору та визнання права власності, за позовом третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик