Справа № 216/2685/22
провадження 2/216/2162/22
РІШЕННЯ

іменем України

08 вересня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Чирського Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Корнєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченої частки заробітної плати, -

встановив:

01.08.2022 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь недоплачену частку заробітної плати в сумі 9332,06 грн. (матеріальної допомоги на оздоровлення) за 2017-2022 роки (включно) та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втраченої частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою цих сум в порядку, передбаченому Законом № 2050 «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159. В обґрунтування позову зазначив, що він працює по теперішній час машиністом тепловоза у структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2) регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця». У 2017-2022 роках йому надавалась щорічна планова тарифна відпустка. З цього приводу звертався кожного разу з особистою заявою до керівника з проханням надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.3.1.5 Колективного договору, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, проте в порушення колективного договору йому не надавалась матеріальна допомога на оздоровлення в повному обсязі, а тільки частково. Позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх трудових прав.

Ухвалою суду від 03.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, по справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику сторін.

06.09.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якій представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити, оскільки вказаний спір по суті є колективним трудовим спором, тому вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, позивачем не надано жодного доказу, на підтвердження яких ґрунтуються вимоги про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги. Вимоги про стягнення компенсації втраченої частини доходів не підпадають під дію Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати». Крім того, просив застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2022 роки, у зв`язку нормою ч.1 ст. 233 КЗпП, якою встановлено тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуску строків звернення до суду у відповідності до ст. 233 ч.1 КЗпП України, за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач працює по теперішній час машиністом тепловоза у структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2) регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця», що підтверджується посвідченням № 211/74-2, виданим Державною адміністрацією залізничного транспорту України 27.12.2017 року.

З 22.02.2017 року по 07.03.2017 року, з 11.07.2018 року по 21.08.2018 року, з 12.09.2019 року по 27.10.2019 року, з 13.05.2020 року по 12.06.2020 року, з 17.02.2021 року по 19.03.2021 року та з 15.01.2022 року по 13.02.2022 року йому надавалась щорічна тарифна відпустка, згідно графіку.

Кожного разу, при наданні відпустки, він звертався з особистою заявою до керівника з проханням надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п. 3.1.5 Колективного договору, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення у таких розмірах: за 2017 рік в розмірі 2343,06 грн., за 2018 рік 2709,58 грн., за 2019 рік 2986,17 грн., за 2020 рік 2995,12 грн. за 2021 рік 2991,00 грн., за 2022 рік 4962,00 грн.

Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.п.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідност.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року, який є чинним станом на 2022 рік, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік - мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік - мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік - мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік - мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4723 грн.(на серпень місяць). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік - мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 6000 грн. (на квітень місяць). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік - мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 6500 грн. (на січень місяць).

Згідно ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситись тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Положеннями статті 9 КЗпП України встановлено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними, та констатовано, що вказана правова норма не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством, адже вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

Таким чином, відповідно до п.1.4 Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», в особі начальника Криворізького локомотивного депо (адміністрації), та спільного представницького органу профспілок Залізничників і транспортних будівельників України та СПМ, в особі їх виборного органу - (Профком), який уповноважений на представництво трудовим колективом структурного підрозділу відповідно до Законів України «Про колективні договори і угоди», «Про підприємство в Україні», «Галузевої угоди між державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2007-2011 роки» (зі змінами та доповненнями) та на підставі Статуту залізниці - зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші - на конференції трудового колективу депо.

Тобто, будь-які зміни, які погіршують вимоги п.3.1.5 Колективного договору щодо матеріальної допомоги не можуть бути внесені на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів.

За таких обставин, суд вважає, що при розрахунку слід брати до уваги розміри заробітної плати, що були встановлені по Україні на моменти виплати допомоги, тому, виходячи із розрахунку, недоплачені суми матеріальної допомоги склали:

1) 3200,00 грн. (2017 рік) - 2343,06 грн. = 856,94 грн.; 2) 3723,00 грн. (2018 рік) - 2709,58 грн. = 1013,42 грн.; 3) 4173,00 грн. (2019 рік) - 2986,18 грн. = 1186,82 грн.; 4) 4723,00 грн. (2020 рік) - 2995,12 грн. = 1 727,88 грн.; 5) 6000,00 грн. (2021 рік) 2991,00 грн. = 3009,00 грн.; 6) 6500,00 грн. (2022 рік) 4962,00 грн. = 1538,00 грн.

Отже, загальна сума недоплаченої позивачеві матеріальної допомоги на оздоровлення становить 9332,06 грн. як загальна сума складання недоплачених розмірів матеріальної допомоги протягом 2017-2022 років.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо неналежного способу захисту позивача при зверненні до суду, оскільки вони зазначених висновків суду не спростовують і не узгоджуються з вимогами закону.

Стосовно вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати зарплати, суд зазначає наступне.

Зі змісту статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Стаття 2 Закону №2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N159 (далі - Порядок №159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Матеріальна допомога на оздоровлення до щорічної відпустки є систематичною матеріальною допомогою. Це визначає п. 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Госкомстату від 13.01.2004 № 5. Таку допомогу виплачують робітникам певних категорій, зокрема, на оздоровлення. Матеріальна допомога на оздоровлення належить до заохочувальних та компенсаційних виплат, що належать до фонду оплати праці.

Таким чином, суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині не входження матеріальної допомоги на оздоровлення до структури заробітної плати, яка не відповідає приписам законодавства.

Щодо розрахунку вимог в частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно із Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (пункт 4) сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

01 січня 2016 року набули чинності зміни до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", якими у частину 1 статті 4 внесено зміни згідно із Законом №911-VIII від 24 грудня 2015 року та її редакція викладена таким чином: індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. До внесення змін поріг індексації був встановлений на рівні 101 відсотка.

Згідно із даними веб-сайту Міністерства фінансів України щодо показників індексів споживчих цін (https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/inflation/) наведені дані величини індексу споживчих цін протягом 2017-2022 років, згідно яких перевищення порогу в розмірі 103 відсотки відбулися у березні 2022 року 104,5 %; у квітні 2022 року 103,1 %; та у червні 2022 року 103,1 %.

Для визначення компенсації недоплаченої позивачеві частини заробітної плати у 2017 році згідно із вказаною вище формулою беруться показники інфляції у періодах перевищення порогу в розмірі 103 відсотка (104,5х103,1х103,1 = 111,08 %, після чого віднімається 100% (= 11,08 %) і помножується на недоплачену частину заробітної плати за 2017 рік ( 856,94 грн.), результатом є сума компенсації в розмірі 94 грн. 95 коп. (856,94 Х 11,08/100= 94,95)

Аналогічним чином підлягає нарахування компенсації недоплаченої частини заробітної плати у 2018 році, а саме: 1013,42 грн. х 11,08% : 100 % = 112,29 грн; у 2019 році : 1186,82 грн. х 11,08 % : 100 % = 131,50 грн.; у 2020 році : 1727,88 грн. х 11,08 % : 100 % = 191,45 грн. ; у 2021 році : 3009 грн. х 11,08 : 100 % = 333,40 грн.; у 2022 році : 1538 грн. х 11,08 % : 100 % = 170,71 грн.

Відтак, загальна сума компенсації згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини у зв`язку з порушенням строків їх виплати" становить 1034,00 грн. (94,95 + 112,29 + 131,50 +191,45 + 333,40 + 170,41 = 1034), яка обрахована без віднімання сум податків, зборів та інших обов`язкових платежів, які підлягають нарахуванню роботодавцем в разі виконанні відповідного рішення.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, слід зазначити наступне.

Наявність повноти судового захисту залежить від дій саме суду, який відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України має справедливо, неупереджено та своєчасно вирішити спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Основним нормативним актом, що регулює строки звернення до суду про вирішення спорів у порядку цивільного судочинства, є Цивільний кодекс України, який установлює інститут позовної давності і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У свою чергу, відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до статті 257 ЦК України встановлює загальний строк позовної давності - три роки.

Проте Кодекс законів про працю України встановлює спеціальну позовну давність для спорів в межах трудових відносин.

Законом України №2352-ІХ від 01.07.2022 року, який набрав чинності 19.07.2022 року, внесені зміни до статті 233 КЗпП України, якими визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Вказаним Законом скасовані норми колишньої редакції ч.2 ст. 233 КЗпП, згідно якої, «у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".

Таким чином, приймаючи до уваги те, що позивач звернувся до суду з позовом 01 серпня 2022 року, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2022 роки, а також компенсації в порядку Закону України №2050 та Порядку №159, які є похідними від основних вимог, пропущений та відмовляє в задоволенні позовних вимог із зазначених підстав.

При цьому, суд виходить з того, що остання виплата матеріальної допомоги позивачеві здійснювалась у січні 2022 року у зв`язку з відпусткою з 15.01 2022 р. по 13.02.2022 року, що свідчить про обізнаність останнього про порушення його прав у вказаний період часу згідно Розрахунку заробітної плати за січень 2022 року, долученого до позову.

При цьому, посилання позивача на норми ст. 238 КЗпП України, якою встановлено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком, суд не приймає до уваги, оскільки вказаними нормами запроваджується необмеженість періоду, за який була нарахована заробітна плата та за який може бути стягнена заробітна плата, а не строки звернення до суду за захистом порушених трудових прав, які встановлені окремою нормою (ст.. 233 КЗпП).

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 13, 18, 97, 233, 234, 238 КЗпП України, ст. ст.2, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 247, 263- 265,354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченої частки заробітної плати - відмовити, у зв`язку із пропущенням строку звернення до суду.

Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення.

Суддя Г.М.ЧИРСЬКИЙ