Справа № 331/1116/22
Провадження № 2-з/331/58/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді: Антоненка М.В. при секретарі: Федоровій К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Районна адміністрація Запорізької міської рад и по Олександрівському району (як орган опіки і піклування) про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, а саме: просить зобов`язати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надавати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу, включаючи спільне проживання з малолітньою донькою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом першого та третього тижня кожного місяця без присутності ОСОБА_3 , при цьому покласти обов`язок привозити та забирати малолітню доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) на ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на ст. 157 Сімейного кодексу України, відповідно до якої питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

У відповідності з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Зазначений захід забезпечення позову не є фактичним вирішенням позовних вимог, а є лише тимчасовим заходом, вжитим судом з метою недопущення подальшого порушення прав позивача і полягає у визначенні порядку побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, і спрямований на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо визначення місця її проживання.

21.09.2022 від представника позивача ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшли додатково доповнення до заяви про забезпечення позову, в яких він зазначає, що відповідачем ігнорується та не виконується встановлений розпорядженням порядок побачень та місця спілкування з малолітньою ОСОБА_4 .

Отже, суд доходить висновку, що позивач використовує усі можливості щоб реалізувати не тільки своє право, а і обов`язок щодо виховання та спілкування з дитиною.

Враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №490/1087/21.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Відповідач у судове засіданняне з явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району (як орган опіки та піклування) в судове засідання не з явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином

Враховуючи вищевказане, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись статтями:149-154, 259-261 ЦПК України -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району (як орган опіки і піклування) про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надавати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу, включаючи спільне проживання з малолітньою донькою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом першого та третього тижня кожного місяця без присутності ОСОБА_3 , при цьому покласти обов`язок привозити та забирати малолітню доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) на ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня винесення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Антоненко М.В.