Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1811/21 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/1811/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В. в м. Новоград-Волинську,

в с т а н о в и в :

У квітня 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 500 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 08.04.2020 року у м. Новоград-Волинський Житомирській області на неосвітленій прямій ділянці 332 км ПК №2 перегону «Новоград-Волинський - Вершниця» машиніст ОСОБА_3 рухаючись зі станції «Новоград-Волинський» до станції «Яблунець», керуючи тепловозом ЧМЕЗ №5005, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який в наслідок отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Вказує, що постановою слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області від 05.08.2020 року кримінальне провадження, внесене 08.04.2020 року до ЄРДР №0000328, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Зазначає, що внаслідок вказаних події позивачу завдано моральної шкоди та сильних душевних страждань через втрату сина, яку вона оцінює у розмірі 500 000 грн. Вказує, що оскільки шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, тому вони звернулися до суду з даним позовом до АТ «Українська залізниця».

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ «Українська залізниця» подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, що виникненню та спричиненню шкоди сприяла саме груба необережність потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, належним чином не усвідомлював навколишньої обстановки, через що знехтував Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті та свідомо (умисно) пішов на їх порушення, ігноруючи наближення потягу. Крім того зазначає, що висновок судово-медичної експертизи №81 від 13.07.2020 говорить про певний спосіб життя ОСОБА_4 , при якому виключається турбота та матеріальна підтримка своєї матері ОСОБА_1 . Стверджує, що інвалідність позивача встановлена 16 липня 2018 року, тобто поганий стан здоров`я жодним чином не пов`язаний із подіями, які сталися у 2020 році та не є доказом у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження позовних вимог.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував того, що вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, оскільки в силу закону відповідача несе цивільну-правову відповідальність без вини, смерть потерпілого настала через його власну необережність та перебування у стані алкогольного сп`яніння у порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано повної відсутності обґрунтування позивачем розміру моральної шкоди, а також не надано оцінки матеріалам кримінального провадження. Враховуючи вищевикладене, просить рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 листопада 2021 року скасувати та відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.12.1985 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новоград-Волинський Житомирської області помер. Причиною смерті став наїзд на нього тепловоза ЧМЕЗ №5005 на неосвітленій прямій ділянці 332 км ПК № 2 перегону «Новоград-Волинський - Вершниця».

За фактом цієї події, 05.08.2020 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000328 та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

У зв`язку з відсутністю факту порушення правил експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель людини, кримінальне провадження постановою слідчого від 05.08.2020 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України. З постанови слідує, що загиблий ОСОБА_4 мав легкий ступінь алкогольного сп`яніння, а також ознаки вживання наркотичних засобів.

Згідно листа АТ «Українська залізниця» №ЦЦтех-08/67 від 25.03.2021 вбачається, що тепловоз серії ЧМЕЗ №5005 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Коростень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до довідки виробничого підрозділу «Локомотивне депо Коростень» №659 від 25.03.2021 ОСОБА_3 з 23 січня 1990 року працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Коростень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та з 11 серпня 2005 року займає посаду машиніста тепловоза по теперішній час.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61 - 19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Судом встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність ОСОБА_4 , а саме порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Таким чином, встановлено, що син позивача загинув внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці.

Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд зазначає наступне.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У роз`ясненнях, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши, що ОСОБА_1 була матір`ю загиблого ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_4 , підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній у судовому засіданні не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності ОСОБА_4 , а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, колегія апеляційного суду доходить висновку про зменшення розміру відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди смертю ОСОБА_1 , з 200 000 грн до 100 000 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди суд апеляційної інстанції виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють підстави відшкодування моральної шкоди, однак неповно встановлено обставини справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні, із зменшенням розміру моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_1 з 200 000 грн до 100 000 грн.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 листопада 2021 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 200 000 грн до 100 000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 12 січня 2022 року.

Головуючий

Судді