ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 627/1165/21 Номер провадження 22-ц/814/1928/22Головуючий у 1-й інстанції Каліберда В.А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Хіль Л.М., Кузнєцової О.Ю., при секретарі: Бродській В.О., -

розглянувши в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Чернишової Оксани Юріївни на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 12 травня 2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Краснокутської територіальної громади в особі Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, в якому просив визнати за ним, як колишнім членом КСП ім. Кутузова, право на земельну ділянку (пай) у розмірі 9,01 умовних кадастрових гектарів з рахунок нерозподілених земель, невитребуваних часток (паїв) КСП ім. Кутузова, земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області.

В обґрунтування позову зазначав, що в період з 1970 року по 26.09.1995 року він працював у колгоспі ім. Кутузова, що підтверджується записами у трудовій книжці колгоспника, та був його членом, однак його не було включено до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності КСП ім. Кутузова серії ХР-18-00-000253, виданого 25.08.1994. Розмір земельної частки (паю) становить 9,01 умовних кадастрових гектарів. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на його виготовлений не був і не видавався, земельну частку (пай) він не отримав. Вважає, що його право порушено, тому вимушений звернутися до суду для вирішення цього питання.

Крім того, представник позивача адвокат Чернишова О.Ю. в судовому засіданні зазначила, що позивач на момент видачі Державного акту на право колективної власності КСП ім. Кутузова був членом КСП, що підтверджується протоколом загальних зборів колгоспу ім. Кутузова №1 від 25.02.1992 року, яким було затверджено список пайовиків та їх паїв, до якого було внесено і позивача ОСОБА_1 , а також вказала, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки до вказаних правовідносин не можливе застосування строку позовної давності, адже застосування строку позовної давності суперечить самій природі права на земельну частку (пай), а реалізація права позивача на земельну частку (пай) не порушує майнові права відповідача та не призводить до правової невизначеності, а тому строк позовної давності не пропущено.

Представник відповідача у судовому засідання позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності КСП ім. Кутузова серії ХР-18-00-000253, виданого 25.08.1994 року, не внесений, сертифікат на його ім`я не видавався та відповідно не був зареєстрований, державний акт не видавався. Також зазначив, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом та не надано підтвердження поважності причин такого пропуску. Окрім цього вказав, що ОСОБА_1 не надав доказів, які б свідчили про його членство в АТ «Агрофірма ім. Кутузова» та наявності в нього права на земельну частку (пай).

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 12 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилася представник ОСОБА_1 адвокат Чернишова О.Ю. та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 12 травня 2022 року та ухвалити нове, яким поновити строк позовної давності для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) КСП ім. Кутузова та задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин у справі, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що виходячи із суті правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, застосування позовної давності до позову про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) неможливе, оскільки це суперечить не тільки природі позову, а й праву, що захищається. Зазначає, що позивач сам вправі обирати час і спосіб, коли він реалізує своє право, тому строк позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивачем не пропущено. Крім того, апелянт посилається на ч.1 ст.15 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наявними матеріалами справи підтверджується факт безперервної праці ОСОБА_1 з 1970 року по 26.09.1995 року в колгоспі ім. Кутузова. Крім того, протоколом загальних зборів членів колгоспу ім. Кутузова №1 від 25.02.1992 року було затверджено список пайовиків та їх паїв, до якого було внесено і позивача ОСОБА_1 , якому визначено майновий пай в розмірі 3857 крб. (а.с.51-59)

Аналізуючи норми законодавства, а саме п.1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ч.9 ст.5, ч.1 ст.22, ч.2 ст.23 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а також роз`яснення у постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акту на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акту та включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю. При цьому невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

На підставі дослідження вищезазначених норм законодавства та фактичних обставин справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 мав право на отримання земельної частки (паю) у розмірі 9,01 умовних кадастрових гектарів, так як на час видачі державного акту на право колективної власності був членом КСП ім. Кутузова.

Разом із тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього додатка до державного акту на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Оскільки спірні правовідносини виникли у 1992-1994 роках, вони регулюються положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до статті 71 ЦК УРСР, 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно зі статтею 75 ЦК УРСР, 1963 року позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 було відомо про наявність у нього права на земельний пай ще у лютому 1992 року, а з позовом він звернувся у листопаді 2021 року, що позивачем не заперечувалось. При цьому, він зазначив, що сам вправі обирати час і спосіб, коли він реалізує своє право.

Обставини, на які позивач посилався як на поважність причин пропуску позовної давності, не є такими, що перешкоджали протягом більше ніж 25 років звернутися в установленому законом порядку за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На пред`явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений статтею 50 Закону України «Про власність» і статтею 71 ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Таким чином, право на позов у позивача виникло ще у 1994 році, з дня видачі КСП імені Кутузова державного акту на право колективної власності на землю та розпаювання земель даного КСП, і станом на 2000 рік він вже безспірно знав про порушення свого права, отже трирічний строк позовної давності минув у 2003 році, ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦК УРСР, 1963 року закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, N 22083/93, N 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), N 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами позовної давності, поважних причин для поновлення якої судом не встановлено, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду: від 19.12.2019 у справі №629/4423/17, від 09.09.2020 року у справі №637/53/18, від 17.06.2020 року у справі №600/528/16, від 04.10.2021 року у справі №190/1185/20.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновку суд першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, в їх сукупності зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції, невірного розуміння заявником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чернишової Оксани Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 12 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 13 вересня 2022 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ Л.М. Хіль ___________________ О.Ю. Кузнєцова