Справа № 587/1190/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 рокуСумський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді - Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання - Нємцевої О.І., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора Сумської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом та заявлені вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 та після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. 18 грудня 2015 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1 . 26 травня 2022 року позивачка звернулась до Сумської районної державної нотаріальної контори Сумської області з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0800 га та земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства площею 0,2178 га, розташовані в АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 . Проте нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні і нотаріальних дій у зв`язку з тим, що у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-СМ №003504, виданому Нижньосироватської с/р 05.08.1998 року на ім`я ОСОБА_3 , зазначена загальна площа земельних ділянок - 0,37 га, з яких: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,08 га для ведення особистого селянського господарства 0,29 га. У Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.12.2021 року НВ-021, зазначена інша площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - 0, 2178 га. У позивачки склалася така ситуація, що різниця площ земельних ділянок унеможливлює оформлення спадщини після померлого батька, і тому позивачка вимушена звернутись до суду та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,08 га кадастровий номер :03:009:1230 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку загальною площею 0,2178 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства? кадастровий номер :03:009:1231, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивачка не з`явилась, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Представник відповідача по справі - Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без участі їх представника за наявними матеріалами справи.

Представник третьої особи - Сумської районної державної нотконтори в судове засідання не з`явився, від завідувача надійшов лист про розгляд справи без участі представника.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_1 її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10) та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

Як вбачається з копії спадкової справи №570/2011, відкритій до майна померлого ОСОБА_3 , ним за життя 01.09.2003 року був складений заповіт, посвідчений секретарем Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №357, згідно якого все своє майно він заповів доньці ОСОБА_1 (а.с.32-54), яка прийняла спадщину, отримавши 18.12.2015 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинокА-1, прибудова А1, прибудова а за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50184832 від 18.12.2015 року житловий будинок А-1, прибудова А1, прибудова а за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.14).

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ№003504 від 05.08.1998 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 , зазначена загальна площа земельних ділянок - 0,37 га, з яких: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,08 га і для ведення особистого селянського господарства 0,29 га. (а.с.15).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.12.2021 року НВ-021, площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - 0, 2178 га. (а.с.16-18).

Проте, при зверненні ОСОБА_1 до державного нотаріуса щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0800 га, та земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства площею 0,2178 га, розташовані в АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 постановою нотаріуса від 26.05.2022 року їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії III-СМ № 003504, виданому Нижньосироватською сільською радою 05.08.1998 року на ім`я ОСОБА_3 , зазначена загальна площа земельних ділянок - 0,37 га, з яких: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,08 га для ведення особистого селянського господарства 0,29 га., а у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.12.2021 року НВ-021, зазначена інша площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - 0,2178 га.(а.с.22).

Різниця площ земельних ділянок у документах виникла з тих причин, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку був складений ще у 1998 році, обміри земельних ділянок на той час проводились без використання сучасної вимірювальної апаратури, тому при фактичних обмірах під час виготовлення документації на землю на сьогоднішній день площа земельної ділянки в дійсності становить 0,2178 га замість вказаних 0,29 га.

Згідно п. "г" ч. 1 ст. 81, п. "а" ч. 3 ст. 152 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Закону України при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Закону України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Статтею 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено порядок державної реєстрації земельної ділянки. Зокрема, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Порядок реєстрації земельної ділянки у ДЗК врегульований Законом України «Про державний земельний кадастр», а також Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1015 (далі - Порядок). Технічна документація із землеустрою розробляєтеся відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій», а також Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376) (далі - Інструкція).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, в тому числі, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Вищевказані норми узгоджуються із Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1015 (далі - Порядок) (пункти 107-110 Порядку).

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід`ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що оформлюється актом приймання-передачі межових знаків на зберігання врегульовано Наказом Держкомзем № 376 від 18.05.2010 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками».

Отже, при встановлені площі земельних ділянок в межах одного кадастрового номеру - площа може уточнюватись.

Згідно частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Зазначені норми закріплюють принцип цілісності та єдності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду, й передбачає механізм як розподільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, так і правового регулювання нормами саме земельного законодавства відносин при виникненні прав на земельну ділянку у разі набуття (існування) права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у вже процитованій статті 120 ЗК України, особа, яка є власником будівлі чи споруду (та/або частини), стає власником відповідної земельної ділянки (та/або частини). При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що навіть в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені в цій ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка раніше набула ознак об`єкту права власності.

А тому не має підстав вважати, що ці правила єдності та цілісності земельної ділянки та об`єкта нерухомості можуть порушуватися у разі, коли право власності на такий об`єкт не виникає, а вже існує або спадкується.

Така правова позиція повністю співпадає з позицією Верховного Суду при розгляді земельних спорів. Окрім загальної постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 це підтверджується й рішеннями по конкурентним судовим справам. Так, в постанові від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16-ц Верховний Суд України зазначено, що частиною першої статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що навіть у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи (тобто право власності не існує на момент передачі земельної ділянки у власність, а виникає згодом - колись), припиняється право власності, право користування земельної ділянкою, на якій розташовані ці об`єкту. До особи, яка набувала право власності, на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.12.2015 року № 5-262 позивачка є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,08 га кадастровий номер :03:009:1230 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, а земельна ділянка площею 0,2178 га з кадастровим номером :03:009:1231 є прилеглою ділянкою для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до Листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року виданого Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовні провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч.2 статті 16 ЦК України визначено що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 володів спадковим майном у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,08 га кадастровий номер :03:009:1230 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку загальною площею 0,2178 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства? кадастровий номер :03:009:1231, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а позивачка ОСОБА_1 правомірно претендує як спадкоємець за заповітом на визнання за нею права власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 , оскільки оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпано.

Керуючись ст. ст. 16, 377, 1216-1218, 1261, 1267,1268,1296 ЦК України та ст. ст. 4,5,10,15, 60, 89, 259, 263-265,315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,08 га кадастровий номер :03:009:1230 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку загальною площею 0,2178 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства? кадастровий номер :03:009:1231, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.М. Гончаренко