ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/4135/20 Номер провадження 22-ц/814/1915/22Головуючий у 1-й інстанції Маньковська О.О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі: представника третьої особи Безродного О.В.,

розглянувши в режимі відеоконференції з Господарським судом Харківської області в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, третя особа: Харківська міська рада

за апеляційною скаргою Харківської міської ради

на заочне рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 липня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Маньковської О.О. в м.Харкові, (дата складання повного тексту не зазначена),-

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що з 2006 року проживає в АДРЕСА_1 з донькою та чоловіком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що у даній квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не проживає за вказаною адресою понад 10 років, місце знаходження його невідоме, комунальні послуги він не сплачує, витрат з утримання квартири не несе.

Посилаючись на вище наведені обставини, просила визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 та зняти його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задоволено.

Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати по сплаті судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 840 ,80 грн. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржила Харківська міська рада, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити

Вважають, що визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2 порушує його конституційне право на житло відповідно до ст. 47 Конституції України.

Розпорядженням Верховного суду України від 25.03.2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Харківського апеляційного суду.

Справу передано на розгляд до Полтавського апеляційного суду.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом надіслання судових повідомлень представнику позивача - на електронну адресу, відповідачу - шляхом оголошення про виклик, розміщеного на офіційному сайті суду.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідач не мешкає в цій квартирі понад десять років і фактичне місце його проживання невідоме.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд вважав доведеним факт тривалого, без поважних причин не проживання ОСОБА_4 в квартирі.

Колегія суддів погоджується з даним висновком.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.37 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз змісту наведених статей дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов:

1) не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців;

2) відсутність поважних причин такого не проживання.

Збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

На позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Саме такий висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не є членом сім`ї позивача та не проживає в квартирі АДРЕСА_2 більше десяти років, жодних зв`язків з квартирою не має.

За повідомленням відділу поліції від ОСОБА_4 за період з січня 2019 року по червень 2020 року не надходило заяв чи скарг з приводу перешкоджання в користуванні житловим приміщенням за вказаною адресою ( а.с.72).

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Позивач надала суду докази відсутності ОСОБА_4 понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин (акт, пояснення сусідів) .

Таким чином, районний суд дав належну оцінку наданих позивачем доказів на підтвердження відсутності відповідача без поважних причин у житловому приміщенні понад строки, визначені законом та обгрунтовано визнав ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Натомість апеляційна скарга Харківської міської ради не містить наявності жодних доказів на підтвердження поважності відсутності відповідача за вказаною адресою.

Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.09.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна