Провадження № 22-ц/801/1360/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 рокуСправа № 127/33854/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Оніщука В.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Кобенди Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Гардіан»,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» - Кузьменкова Максима Миколайовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року, ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Шаміної Ю.А., дата складення повного тексту рішення 23 червня 2022 року,

встановив:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 серпня 2021 року о 19 год. 50 хв. по вул. Привокзальна, 3Д, м. Вінниця водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Ford Transit, р/н НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших людей, допустив зіткнення з автомобілем Ford Transit, р/н НОМЕР_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року визнано винним ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У вищевказаній постанові ОСОБА_1 є потерпілою.

Відповідно до висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження від 02 вересня 2021 року №ЕД-19/102-21/12326-АВ вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Ford Transit, р/н НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження, станом на 26 серпня 2021 року становила 35572,37 грн.

ОСОБА_1 зверталась із заявою до ТДВ «СК «Гардіан» про відшкодування завданої матеріальної шкоди у результаті ДТП, однак, відповідач спираючись на аварійний сертифікат №52-D/93/3 від 21 серпня 2021 року, зменшив вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Transit, д.р.н. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу без ПДВ на запасні частини та матеріали, що у результаті склало 20850,67 грн.

Крім того, позивачка вказала, що у зв`язку із пошкодженням автомобіля зменшився її дохід, оскільки даним автомобілем позивачка здійснювала перевезення продукції, яку в подальшому реалізовувала, має постійні стреси через неможливість виконувати свою роботу, прострочення доставки товару спричиняє важкі моральні страждання.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, в якому вона просила стягнути на її користь з відповідача 14721,70 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 50000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 14721,70 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 5000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 998,80 грн судового збору, а також 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що висновок експертного дослідження № ЕД-19/102-21/12326-АВ від 02 вересня 2021року, яким визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в розмірі 35572,37 грн є належним і допустимим доказом, а тому з урахуванням виплачених позивачу коштів в розмірі 18250,67 грн та з урахуванням франшизи 2600,00 грн. вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 14721,70 грн є доведеними. Водночас виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості місцевим судом визначено розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди в 5000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» - Кузьменков Максим Миколайович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, а також провести розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника останнім виконано в повному обсязі зобов`язання щодо здійснення страхового відшкодування в порядку та на умовах, регламентованих чинним законодавством. Поряд з цим вважає висновок експерта, який взятий до уваги місцевим судом є неналежним доказом, оскільки огляд пошкодженого транспортного засобу проведений за відсутності сторін. Крім того висновок складений експертом, який не попереджений про кримінальну відповідальність. Також покликається на незаконне збільшення вартості матеріалів та запасних частин на розмір податку на додану вартість. Вважає, що страховик не відшкодовує моральну шкоду у зв`язку із заподіянням майна потерпілого.

29 липня 2022 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Красіловського В.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки відповідач рішення суду першої інстанції оскаржує лише в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року встановлено, що 18 серпня 2021 року о 19 год. 50 хв. по вул. Привокзальна, 3Д м. Вінниця водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Ford Transit, р/н НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших людей, допустив зіткнення з автомобілем Ford Transit, р/н НОМЕР_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 18 вересня 2021 року (а.с. 8).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ford Transit», д.н.з НОМЕР_1 застрахована в ТДВ «СК «ГАРДІАН» за полісом АР005152406. Вищезазначеним полісом встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну 130000,00 грн, франшиза 2600,00 грн (а.с.64).

19 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» із заявою про здійснення страхового відшкодування, та відповідно до заяви, зазначила реквізити банку та номер рахунку щодо здійснення страхового відшкодування (а.с. 65).

21 серпня 2021 року на замовлення ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» складено аварійний сертифікат №52-D/93/3 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, згідно якого ринкова вартість становить 185968,20 грн, вартість відновлювального ремонту 37541,64 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 22 624,64 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ 20850,67 грн (а.с. 66-84).

Розрахунок страхового відшкодування страховиком було здійснено з урахуванням аварійного сертифікату, за яким сума страхового відшкодування склала 18250,67 грн. (а.с. 86).

Згідно висновку експертного дослідження №ЕД-19/102-21/12326-АВ від 02 вересня 2021 року проведеного судовим експертом Парфенюком П.М. сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження від 24 березня 2020 року станом на момент проведення огляду, а саме 26 серпня 2021 року становить 35572,37 грн. Вартість відновлювального ремонту 57 308,20 грн з урахуванням ПДВ на матеріали та складові частини (а.с. 9-23).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Такі висновки вбачаються з постанови ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі №14-176цс18, а також відображено в постанові ВС від 26 червня 2019 року у справі №712/7242/16-ц.

Відповідно до статті 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

З матеріалів справи вбачається, що згідно полісу АР/005152406 сума страхового відшкодування на одного потерпілого заподіяна майну становить 130000,00 гривень, за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 260000,00 гривень.

Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Водночас, для відшкодування шкоди заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, розмір такої шкоди має бути підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Такими доказами, зокрема, можуть бути аварійний сертифікат, висновок експерта.

Так в матеріалах справи наявний аварійний сертифікат №52-D/93/3 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, згідно якого ринкова вартість становить 185968,20 грн, вартість відновлювального ремонту 37541,64 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 22 624,64 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ 20850,67 грн (а.с. 66-84).

Проте місцевий суд прийшов до вірного висновку, що останній є недопустимим доказом, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.3 "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ.

Згідно з п.5.1. «Методики» початковий етап дослідження - технічний огляд КТЗ оцінювачем, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Проводити дослідження без технічного огляду оцінювач має право лише у вказаних випадках, а саме тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

З огляду на наведене вище законодавство вбачається, що експерт або оцінювач, а також аварійний комісар зобов`язаний особисто оглянути об`єкт оцінки в даній конкретній ситуації.

Аварійний комісар ФОП ОСОБА_3 в порушення Методики, Національного стандарту №1 та ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» здійснив дослідження на основі наданих матеріалів замовником, без особистого огляду об`єкту оцінки, а отже аварійний сертифікат є недопустимим доказом.

Натомість, висновок експертного дослідження № ЕД-19/102-21/12326-АВ від 02 вересня 2021 року, яким встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля становить 35572,37 грн., складений у відповідності до ст. 106 ЦПК України та даний висновок був проведений з особистим оглядом транспортного засобу, що в розумінні ст. ст. 76-78 ЦПК України, є належним та допустимим доказом, а відтак вірно прийнято до уваги місцевим судом висновки та розрахунки викладені саме в ньому.

Таким чином, враховуючи висновок експертного дослідження, як належний, достатній та допустимий доказ, з урахуванням виплачених позивачу коштів в розмірі 18250,67 грн та з урахуванням франшизи 2600,00 грн, суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування за рахунок відповідача матеріальної шкоди в розмірі 14721,70 грн, зокрема, в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Щодо відшкодування моральної шкоди з відповідача колегія суддів звертає увагу на наступне.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача з відповідача суми моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17 провадження № 14-95цс20) звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Отже, вказані норми свідчать про вичерпний перелік підстав відшкодування моральної шкоди страховиком, разом з тим звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_1 посилалась на те, що внаслідок ДТП остання вимушена була вживати заходів щодо відновлення пошкодженого майна - ремонту свого автомобіля, оскільки його пошкодження суттєво відобразилося на її звичайному ритмі життя, змінило її звички, порушило її спокій та створило численні перешкоди та додаткові витрати.

Зазначені обставини не охоплюються страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV), а базується на загальних нормах законодавства щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення прав особи.

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів отримання нею тілесних ушкоджень матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоду з підстав її недоведеності.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, його висновки не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а в іншій оскаржуваній частині його слід залишити без змін.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, зокрема, лише в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди, тому за положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме за подання апеляційної скарги в сумі 1362,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» - Кузьменкова Максима Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» 1362,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: В.В. Оніщук

О.С. Панасюк