№ 334/2078/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКРОФІНАНС`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю »МІКРОФІНАНС»(далі за текстом ТОВ «Мікрофінанс») звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що між ТОВ «МІКРОФІНАНС`та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № від 07.09.2018 року за умовами якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 500 грн. строком на 15 календарних днів, процент за користування позикою (добовий) - 2% на добу.

Відповідачем неналежним чином виконуються умови договору щодо погашення позики та процентів, станом на 25.03.2021 р. у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 9800 грн., яка складається з такого:

- 500 грн. - сума позики;

- 9300 грн. - сума не сплачених процентів за весь час користування позикою та не сплачена на день звернення позивача до суду.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості, та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2270 грн.

Представник позивача разом з позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2021 року справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ч.1 ст. 27 ЦПК України.

10 листопада 2021 року справа надійшла до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м Запоріжжя від 16.11.2021 справу було прийнято до провадження судді Боєва Є.С., та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками були направлені поштою за місцем проживання. Направлені документи повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада», відтак в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України особа вважається повідомленою про судовий розгляд.

Визначений частиною третьою статті 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив.

Відповідач у наданий судом строк та станом на момент розгляду справи своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному порядку також подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, тому у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Під час ухвалення рішення суд відповідно до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи видно, що 07.09.2018 між ТОВ «МІКРОФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 , укладено договір № , специфікацію № 1 (оформлення фінансового кредиту), а також анкету-заяву від 07.10.2018 (а. с. 6-7,10) (а. с. 6-7; 10).

За умовами вказаного договору позивач надав відповідачу позику у розмірі 500 грн. строком на 15 календарних днів, процент за користування позикою (добовий) - 2% на добу.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 , за вказаним договором станом на 25.03.2021 р. установить 9800 грн., яка складається з такого:

- 500,00 грн. - сума позики;

- 9300 грн. - сума не сплачених процентів за весь час користування позикою - з дня укладення кредитного договору по день звернення позивача до суду (а. с. 2).

Доказів про погашення суми боргу на спростування розрахунків позивача станом на час розгляду справи відповідач не надав.

В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк (до 22.09.2018 року) кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням та процентами, яка станом на 22.09.2018 року складалася із суми позики - 500 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 07.09.2018 року по 22.09.2018 року в сумі 150 грн. (а. с. 2).

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 500 грн. та неоплачених ним процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 07.09.2018 року по 22.09.2018 року в сумі 150 грн. є доведеною та підлягає задоволенню.

Крім того, в позовній заяві ТОВ «МІКРОФІНАНС» вказує на те, що на підставі ст. 1048 ЦК України та п. 1.1.3 Договору позивачем нараховано проценти за Договором за фактичну кількість календарних днів користування позикою, з дня надання позики відповідачу (Позичальнику) за весь час користування коштами до дня подання позовної заяви. Позивач зазначає, що станом на 25.03.2021 року термін прострочення (з 07.09.2018 р. по 25.03.2021 р.) складає 930 днів. 2% від суми позики - 10 грн. на добу, а за 930 днів сума заборгованості по процентам складає 9300 грн.

В пункті 1 Договору № , укладеного сторонами 07.09.2018 року зазначено: «За Договором Позикодавець надає Позичальнику у позику (надалі за текстом іменується «позика»), а Позичальник зобов`язується повернути позику та проценти за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк: сума позики - сума вказана в специфікації до цього Договору, що є невід`ємною частиною цього Договору (надалі за текстом іменується «сума позики»), плата за користування позикою у вигляді процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка» в усіх відмінках) складає суму у відсотках в день, що вказана в специфікації до Договору та є невід`ємною частиною цього Договору; нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою, з дня надання позики Позичальнику за весь час користування коштами за виключенням дня повернення позики; строк повернення позики (термін платежу) - строк вказаний специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору, як строк повернення позики. Позика надається Позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.1.1 Договору в готівковій формі (шляхом передачі відповідної суми Позичальнику)» (а. с. 6).

Суд критично ставиться до твердження позивача стосовно того, що відповідно до цього пункту Договору проценти, які має сплатити Позичальник, нараховані за фактичну кількість календарних днів користування позикою, з дня надання позики відповідачу (Позичальнику) за весь час користування коштами до дня подання позовної заяви.

Зокрема, в підписаній сторонами специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору, чітко вказано наступне: «Сума фін. кредиту - 500 грн.; строк користування фінансовим кредитом - 15 календарних днів; дата повернення фінансового кредиту - 22.09.2018 року; процент за користування фінансовим кредитом (добовий) - 2% на добу; всього за термін надання сума відсотків за користування кредитом - 150 грн.; всього сума до повернення за Договором, яка включає суми кредиту та процентів за користування, з урахуванням сплачених платежів, складає 650 грн.».

В специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору, відсутні будь-які посилання на те, що проценти, які має сплатити Позичальник, нараховані за фактичну кількість календарних днів користування позикою, з дня надання позики відповідачу (Позичальнику) за весь час користування коштами до дня подання позовної заяви (а. с. 7).

Зі змісту статей 1046, 1049 ЦК України вбачається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Суд вважає, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18; 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18; 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Судом установлено, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору № від 07.09.2018 року ТОВ «МІКРОФІНАНС», як фінансова установа, надало ОСОБА_1 суму позики 500 грн. строком на 15 календарних днів, яку він зобов`язувався повернути у повному обсязі і зі сплатою процентів за користування нею до 22.09.2018 року (а. с. 6-7). Тобто, позикодавець ТОВ «МІКРОФІНАНС» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 22.09.2018 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, видно, що ТОВ «МІКРОФІНАНС» нараховує заборгованість по несплачених процентах за користування позикою в сумі 9300 грн. за період з 07.09.2018 року по 25.03.2021 року, який виходить за межі строку кредитування (а. с. 2). Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «МІКРОФІНАНС» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам (відсоткам) за користування позикою за період з 22.09.2018 року (останній день кредитування) по 25.03.2021 року (день подання позову) є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що розмір загальної заборгованості, яка має бути стягнута з ОСОБА_1 на користь позивача за даним Кредитним договором розраховується наступним чином.

Сума боргу станом на останній день кредитування - 22.09. 2018 року наступна: 500 грн. - сума кредиту та (як зазначено в позовній заяві) 150 грн. - проценти за користування кредитом за 15 календарних днів з 07.09.2018 року по 22.09.2018 року (а. с. 2). Тобто, загальна сума боргу станом на 22.09.2018 року складає 650 грн.

Період прострочення грошового зобов`язання з 22.09.2018 року по 25.03.2021 року складає 915 календарних днів.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України за цей період індекс інфляції дорівнює: (101,9 : 100) х (101,7 : 100) х (101,4 : 100) х (100,8 : 100) х (101,0 : 100) х (100,5 : 100) х (100,9 : 100) х (101,0 : 100) х (100,7 : 100) х (99,5 : 100) х (99,4 : 100) х (99,7 : 100) х (100,7 : 100) х (100,7 : 100) х (100,1 : 100) х (99,8 : 100) х (100,2 : 100) х (99,7 : 100) х (100,8 : 100) х (100,8 : 100) х (100,3 : 100) х (100,2 : 100) х (99,4 : 100) х (99,8 : 100) х (100,5 : 100) х (101,0 : 100) х (101,3 : 100) х (100,9 : 100) х (101,3 : 100) х (101,0 : 100) х (101,7 : 100) = 1,20409

Інфляційне збільшення за весь період прострочення заборгованості складає: 650 грн. х 1,20409 = 782, 66 грн.

3% річних складають: 650 грн. х 3% х 915 дн. : 365 дн. = 48,88 грн.

Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІКРОФІНАНС». становить: 650 грн. + 782,66 грн. + 48,88 грн. = 1481,54 грн.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України також підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІКРОФІНАНС» судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - в сумі 343, 22 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 207, 526, 610, 611, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 13, 18, 76-78, 89, 141, 263, 264, 265, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКРОФІНАНС» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКРОФІНАНС» (МФО 328209, , р/р НОМЕР_1 в АБ «Південний») заборгованість за договором № від 07.09.2018 року в загальній сумі 1481, 54 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКРОФІНАНС» (МФО 328209, , р/р НОМЕР_1 в АБ «Південний») витрати по оплаті судового збору у розмірі 343, 22 грн.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "МІКРОФІНАНС», знаходиться за адресою: 69035, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 26-Г, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

16.05.22