Справа № 724/1162/22
Провадження № 2/724/404/22
ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2022 року Хотинський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді Кацаренко І.О.
судового засідання Сенік М.І.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хотин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право проживання та користування житловим будинком,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що він є власником жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок належить йому згідно договору дарування. 10 вересня 2004 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, в якому вони перебували до 12 лютого 2020 року, тому відповідачка була зареєстрована в будинку позивача як член його сім`ї. 12 лютого 2020 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. З травня 2019 року ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації, будь-яких витрат по комунальних платежах та утриманню будинку не несе та не використовує житлову площу за належністю, але залишається бути зареєстрованою у будинку позивача, чим порушується право останнього на власність, а саме у випадку виникнення необхідності розпорядитися даним майном з метою придбання іншого, оформлення субсидії, реєстрація відповідачки та її право на проживання у будинку стануть перешкодою у здійсненні позивачем відчуження будинку.
У зв`язку з зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщення у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги з зазначених у позові підстав, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачка у справі, місце реєстрації якої за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповіддю ДМС в Чернівецькій області на запит суду, будучи належним чином повідомленою у підготовче засідання, призначене на 20 липня 2022 року, не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, з заявами про розгляд справи в її відсутність або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не зверталася, відзив на позов не подала. У зв`язку з зазначеним суд відповідно до вимог частини 11 ст.128 ЦПК України здійснив виклик відповідача у судові засідання на 01 вересня 2022 року і 14 вересня 2022 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачка після оприлюднення оголошень про її виклик у судові засідання повторно не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в її відсутність до суду не зверталася, відзив на позов не подала.
З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідачки за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 і ст.280 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він з 2010 року проживає в АДРЕСА_2 , є сусідом родини ОСОБА_4 . ОСОБА_2 була дружиною ОСОБА_1 , але вони розлучилися. Приблизно з кінця 2019 року ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 , бо ще до розлучення з позивачем у справі виїхала за кордон. Приблизно з кінця 2019 року позивач проживає у своєму будинку сам.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він проживає в АДРЕСА_3 , знає ОСОБА_1 по спільній роботі ще з 80-х років минулого століття, а колишню дружину ОСОБА_1 . ОСОБА_2 свідок знає з 2004 року. ОСОБА_1 був одружений з ОСОБА_2 , але кілька років тому вони розлучилися. Родина ОСОБА_4 проживала спільно в АДРЕСА_1 , але на теперішній час позивач проживає в своєму будинку сам, бо його колишня дружина ОСОБА_2 приблизно три роки тому поїхала до Італії на заробітки, де зустріла іншого чоловіка. Ще до розлучення ОСОБА_2 приїздила з Італії до м.Хотин, і свідок бачив, як вона у таксі, на якому приїхала додому в АДРЕСА_1 , вантажила свої речі. З тих пір він більше відповідачку не бачив.
Суд, вислухав у судовому засіданні позивача, свідків, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З копії витягу про реєстрацію права на нерухоме майно №3965949 від 25 червня 2004 року судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку на підставі договору дарування ВЕЕ №319901 від 24 червня 2004 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
З копії договору дарування жилого будинку від 24 червня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Мартинюком В.А. 24 червня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1191, встановлено, що ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
З копії рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 лютого 2020 року встановлено, що шлюб, який був зареєстрований 10 вересня 2004 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
З копії домової книги прописаних громадян у будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , судом встановлено, що в цьому будинку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована 28 лютого 2005 року.
З копії довідки №1099, виданої 22 червня 2022 року Хотинською міською радою Дністровського району Чернівецької області, судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 не проживає з 2019 року по даний час.
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 за зазначеною адресою проживає один, дружина ОСОБА_2 прописана за даною адресою, але не проживає три роки.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ними, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, оскільки відповідачка не є власником (співвласником) будинку, бо позивач отримав будинок у дар до реєстрації шлюбу з позивачкою; з лютого 2020 року відповідачка не є членом сім`ї позивача, не проживає в будинку позивача без поважних причин, витрати по утриманню будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідачки у належному позивачу будинку порушує право останнього як власника будинку.
Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 , позивач як особа, віднесена до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ч.2 і ч.6 ст.141 ЦПК України судовим рішенням суд стягує з відповідачки на користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору, оскільки, як встановлено судом, відповідачка не має пільг щодо сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.9-10, 12, 18, 128 ч.11, 141, 223 ч.4, 259 ч.6, 263-265, 268 ч.6, 272, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд
В И Р І Ш И В:
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право проживання та користування житловим будинком.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право проживання та користування житловим будинком, який належить ОСОБА_1 і розташований за адресою: АДРЕСА_1 (тридцять сім).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу (в порядку вимог ст.ст.352, 354 ЦПК України) до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його постановлення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення (в порядку ст.284 ЦПК України) може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 15 вересня 2022 року.

Суддя Інна КАЦАРЕНКО