Дата документу 17.05.2022 Справа № 317/2483/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/2483/21 Головуючий у 1-й інстанції Ткаченко М.О.
Провадження №22-ц/807/1067/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В..

Бєлки В.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про захист порушеного права шляхом стягнення 3 % річних заборгованості та інфляційних витрат за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про захист порушеного права шляхом стягнення 3 % річних заборгованості та інфляційних витрат за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/17-46/660-55, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 36 729,06 доларів США строком до 19 червня 2028 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,50% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

Окрім того, 12 травня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №014/17-46/660-55/1 до кредитного договору, відповідно до якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення кредиту шляхом зменшення розміру щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди. Також сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням кредитного договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років.

У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору банк був змушений звернутися до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.03.2013 р. у справі №0805/2196/2012 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено, звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 97,8м2, житловою площею 47,3м2 розташований на земельній ділянці розміром 588м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, у встановленому законом порядку, задоволено в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 365095,28 грн, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в розмірі 3 219 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що є додатком до позовної заяви, розрахунок інфляційних витрат визначений за період з 25 червня 2018 року по 25 червня 2021 року складає 80 207,06 грн. Розрахунок 3% річних, визначений за період з 25 червня 2018 року по 25 червня 2021 року складає 4 767,89 доларів США, що в еквіваленті згідно із офіціальним курсом НБУ становить 130 921 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просять суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №014/17-46/660-55 від 19.06.2008 за період з 25.06.2018 по 25.06.2021 у розмірі 80 207,06 грн та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №014/17-46/660-55 від 19.06.2008 за період з 25.06.2018 по 25.06.2021 у розмірі 4 767,89 доларів США, що в еквіваленті складає 130 921 грн, а також судовий збір.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Райффайзен Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та покласти судові витрати на відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст.369 цього Кодексу.

Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи наведене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми 3% річних, суд першої інстанції виходив із того, що з ухваленням рішення про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту у 2013 році зобов`язання відповідача погасити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, яке на час звернення до суду з вказаним позовом не виконане відповідачем. Утім, враховуючи, що строк позовної давності зазначених вимог сплинув, суд відмовив у їх задоволенні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися повною мірою, оскільки вони не відповідають встановленим судом обставинам справи та приписам норм матеріального права, якими керувався суд при вирішенні даного спору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив із того, що інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/17-46/660-55, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 36 729,06 доларів США з процентною ставкою за користування кредитними коштами 13,50 % річних на строк до 19 червня 2028 року (а.с.713).

Згідно з п.9.1 кредитного договору, банк має право достроково стягнути кредит у повному обсязі разом із сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи, відповідно до цього договору у порядку, передбаченому ст. 9 кредитного договору, зокрема порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 березня 2013 року у справі №0805/2196/2012 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту, задоволено, звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований на земельній ділянці розміром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, у встановленому законом порядку, задовольнити в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 365095,28 грн, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в розмірі 3 219 грн. Заочне рішення суду набрало законної сили 27 травня 2013 року (а.с.113115).

Сторонами не заперечується, що станом на час звернення позивача до суду, вказане заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 березня 2013 року у справі №0805/2196/2012 виконано не було.

Судом здійснено наступний аналіз норм матеріального права, якими унормовано спірні правовідносини.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.2 ст. 12 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що кредитні відносини, які склалися між сторонами даного спору, були порушені відповідачем. Внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору (несплати періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами) рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 березня 2013 року у справі №0805/2196/2012 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, який на праві власності належить відповідачу.

АТ «Райффазен Банк» у апеляційній скарзі стверджує, що кредитні відносини між сторонами спору продовжують тривати, оскільки рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 березня 2013 року у справі №0805/2196/2012 станом на день його звернення до суду не виконане.

Посилання апелянта на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц колегія суддів приймає з огляду на таке. Правова позиція у даній справі висловлена Верховним Судом з урахуванням триваючого грошового зобов`язання між сторонами спору, за наслідками чого колегія суддів дійшла до висновку про наявність у такому випадку права у кредитора на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року, справа №127/15672/16-ц).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з ухваленням рішення про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту у 2013 році зобов`язання відповідача погасити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, яке на час звернення до суду з вказаним позовом не виконане відповідачем.

Звертаючись до суду, АТ «Райффазен Банк» пов`язує свої вимоги про стягнення 3 % річних заборгованості за кредитним договором із тим, що заборгованість ОСОБА_1 не погашена. Разом з тим, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, обмежується періодом з 25 червня 2018 року по 25 червня 2021 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення трьох процентів річних на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення.

Водночас, висновок суду щодо пропуску позовної давності вимог про стягнення 3 % річних заборгованості є безпідставним, оскільки суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду з урахуванням подібних правовідносин.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приймає доводи апелянта про те, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню.

Щодо тверджень апелянта про стягнення інфляційних витрат, судова колегія зазначає таке.

Грошовою одиницею України є гривня (ст. 99 Конституції України ).

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ст.533 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, провадження №14-727цс19.

Колегія суддів погоджується із висновками суду, що в даному випадку передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, а отже в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

З огляду на безпідставне застосування судом положень ст.267 ЦК України щодо пропуску строків позовної давності станом на час звернення до суду із вимогами про стягнення 3% річних, судова колегія, відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, вважає за необхідне скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних заборгованості за період з 25 червня 2018 року по 25 червня 2021 року у розмірі 4 767,89 доларів США, що в еквіваленті на день подання позову складає 130 921,00 грн.

Щодо витрат, пов`язаних із розглядом справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, АТ «Райффайзен Банк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1 963,50 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 805,13 грн (4 750,38 грн 1 963,50 грн*150%).

Керуючись ст. ст. 263, 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 грудня 2021 року у цій справі скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про захист порушеного права шляхом стягнення 3 % річних заборгованості та інфляційних витрат за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за Кредитним договором № 014/17-46/660-55 від 19.06.2008 року за період з 25 червня 2018 року по 25 червня 2021 року у розмірі 4 767,89 доларів США, що в еквіваленті на день подання позову складає 130 921,00 грн (сто тридцять тисяч дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 963,50 грн (одна тисяча дев`ятсот шістдесят три гривні 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 805,13 грн (одна тисяча вісімсот п`ять гривень 13 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2022 року.

Головуючий

Судді: