Справа № 199/8644/21
Провадження № 2/202/1084/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Кухтіна Г.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в м. Дніпрі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди,-

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з даним позовом, за результатом розгляду якого просив суд стягнути на свою користь з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади, моральну шкоду у розмірі 102 500 грн., що була завдана бездіяльністю державних виконавців Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при здійсненні виконавчий дій по виконавчому провадженню №44249040 від 1 серпня 2014 року. Судові витрати, в тому числі правові витрати, покласти на рахунок відповідача.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що судовим рішенням, ухваленим 22 жовтня 2013 року на його користь було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання їхніх спільних дітей: ОСОБА_3 , 2005 року народження та ОСОБА_4 , 2000 року народження. 1 серпня 2014 року відповідачем було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище рішення. Позивач вважав, що через бездіяльність відповідача судове рішення фактично стало виконуватись лише з 2021 року, у зв`язку із поданням позивачем скарги та ухвалення на підставі такої скарги судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії. Невиконання судового рішення призвело до того, що позивач мав самотужки утримувати дітей, тоді як ОСОБА_2 самоусунулась від виконання такого обов`язку, а відповідач не вчиняв жодних дій для спонукання її в цьому. У зв`язку із тим, що позивач самостійно ніс усі матеріальні витрати на двох дітей, він багато працював та наразі отримав захворювання (хронічний комбінований геморой ІІ-ІІІст.) у зв`язку із чим його було прооперовано. Спричинену позивачу моральну шкоду він оцінює в розмірі 1 000,00 грн. за місяць бездіяльності органів державної виконавчої служби. Таким чином, загальна сума моральної шкоди яку просив стягнути позивач складає 102 500 грн. (тобто за 102,5 місяців).

Повністю заперечуючи проти заявлених вимог відповідач вказав на їх безпідставність та необґрунтованість.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2013 року, у справі №199/7077/13-ц, провадження № 2/199/2669/13, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 720 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 13 грудня 2012 року та до досягнення дітьми повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Рішення набрало законної сили 4 листопада 2013 року.

1 серпня 2014 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Гущею К.О. відкрито виконавче провадження №44249040 з виконання виконавчого листа №2/199/2669/13 про стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 вересня 2014 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Гущею К.О. складено акт державного виконавця про те, що при примусовому виконанні виконавчого листа №2/199/2669/13, до відділу з`явилась ОСОБА_2 , повідомила, що бажає допомагати дітям, та у подальшому буде сплачувати аліменти по можливості та надавати до відділу відповідні квитанції.

Суд звертає увагу, що доказів виконання судового рішення з 2014 року по 2018 рік матеріали справи не містять.

Наступні виконавчі дії у виконавчому провадженні №44249040 мали місце у 2018 року.

Так, у зв`язку із наявністю заборгованості 17 березня 2018 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Голубенко М.О. було винесено наступні постанови:

-) постанова про арешт майна боржника ОСОБА_2 ,

-) постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

-) постанову про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними знаряддями несмертельної дії,

-) постанову про тимчасове обмеження боржника у праві полювання,

-) постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

31 травня 2021 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Лісовим Олександром Олександровичем винесено:

-) постанову про арешт коштів боржника;

-) постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (заборгованість станом на 31 травня 2021 року складає 85728,50 грн.)

У відповідності до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), заінтересована особа-боржник ОСОБА_2 ,- задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) у виконавчому провадженні №44249040 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 21.07.2014 року по справі № 199/7077/13 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів. Зобов`язано державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), у провадженні якого знаходиться виконавче провадження №44249040 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 21.07.2014 року по справі № 199/7077/13 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, здійснити дії, передбачені ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, вказаним судовим рішенням (ухвалою) встановлено, що вивчивши матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що вимоги заявника частково державним виконавцем виконані, окрім виконання ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника, оскільки в матеріалах виконавчого провадженні данні щодо проведення перевірок в установлені законом строки відсутні.

Так, після звернення стягувача до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця 31.05.2021 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Лісовим О.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої звернуто стягнення на дохід боржника, який вона отримує за місцем роботи у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психологічної допомоги» за адресою: м. Дніпро, вул. Бехтерєва, буд. 1. Постановою від 31.05.2021 року накладено арешт коштів боржника. Відповідно до відповіді Державної фіскальної служби України від 17.05.2021 року рахунки божника відсутні. Згідно відповіді МВС України від 17.05.2021 року зареєстровані за боржником транспортні засоби відсутні. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі постанови б/н від 20.11.2007 року ВДВС Алчевського міського управління юстиції накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

У відповідності до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 має діагноз хронічний комбінований геморой ІІ-ІІІ ступеню.

На підтвердження понесення правових витрат позивачем надано додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги №01-20-04-2021 від 20 квітня 2021 року, акт приймання передачі до додаткової угоди №1 від 29 жовтня 2021 року та квитанцію про оплату у розмірі 5 000,00 грн.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено порядок здійснення дій, що спрямовані на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та вказаним законом.

Державний/приватний виконавець зобов`язаний вчиняти дії прямо передбачені вказаним вище законом з метою примусового виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази (правовий висновок, викладений в постанові Верховного суду від 12.08.2020 в справі № 761/7165/17).

Таким доказом у даній справі є ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2021 року. Окрім того, суд звертає увагу, що судом встановлено, що після відкриття виконавчого провадження, з вересня 2014 року, фактично до 2018 року, державним виконавцем не вчинялось жодних дій з метою виконання судового рішення про стягнення аліментів, доказів самостійного виконання боржником рішення суду у відповідний період матеріали справи також не містять.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Так, для відновлення свого порушеного права позивачу довелось звертатись до адвоката з метою представництва позивача з підстав порушення його права, в тому числі, проходити судову процедуру щодо оскарження дій державного виконавця.

Відповідно до ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання з боку відповідача, оскільки він був змушений докладати зусилля для відновлення свого порушеного права з метою отримання аліментів на утримання дітей, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій державних виконавців.

Додатково суд звертає увагу, що невиконання судового рішення, зі сторони органу на який покладено обов`язок щодо примусового виконання рішення, у даному випадку про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, покладало подвійний матеріальний тягар на позивача, як стягувача, оскільки останній будучи батьком дітей був змушений забезпечувати дітей достатньо великий період часу самостійно, тоді як стороною відповідача не було забезпечено порядок проведення примусового виконання рішення, передбаченого законодавством.

При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 70 000,00 гривень, оскільки такий розмір моральної шкоди є співмірним з допущеними порушеннями з боку відповідача.

Так, у своїх вимогах позивач просить стягнути з Державного бюджету України на свою користь завдану моральну шкоду шляхом списання коштів з казначейського рахунку.

Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне відмовити у позові в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача завданої моральної шкоди шляхом списання коштів з казначейського рахунку.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В той же час, у матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги №01-20-04-2021 від 20 квітня 2021 року, на який посилається позивач, як на підставу для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, а тому, наразі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача правових витрат відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (адреса: м.Дніпро, пр.Слобожанський, 42), треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (адреса: м.Дніпро, вул. Челюскіна, 1, ), ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 70 000,00.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1025, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 19 вересня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін