Дата документу 11.01.2022 Справа № 310/5846/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 310/5846/19 Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
провадження № 22-ц/807/278/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської О.В.,

секретар Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування майном та усунення перешкод в користуванні майном,

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування майном та усунення перешкод у користуванні майном. Зазначав, що у 2019 році успадкував ј частку будинку відпочинку по АДРЕСА_1 . Інші ѕ частки належать його батькові ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що сторони не дійшли згоди щодо порядку користування спірним майном, відповідач перешкоджає йому у користуванні належною йому часткою нерухомості, просив суд визначити порядок користування спільною частковою власністю за третім варіантом висновку судової-будівельної експертизи та усунути перешкоди у користуванні шляхом надання постійного безперешкодного доступу до вказаного майна.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Судове рішення мотивовано тим, що за обраним позивачем варіантом визначення порядку користування будинком відпочинку загальна площа приміщень, що підлягає виділенню позивачеві, на 5,8 кв.м більше, ніж припадає на його ідеальну частку. Відповідач заперечує проти запропонованого позивачем порядку користування майном, оскільки це призведе до зменшення його ідеальної частки на 5,8 кв.м. Суд не вправі обрати інший із трьох запропонованих експертом варіантів порядку користування спірною нерухомістю, оскільки не вправі виходити за межі позовних вимог.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_1 зазначає, що судом дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного і несправедливого рішення. Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, не вирішив спір по суті і таким чином не відновив порушені права позивача у спосіб, визначений законом. На думку апелянта, правильним вирішенням спору є визначення одного із запропонованих експертом варіантів порядку користування майном, при тому, що в матеріалах справи наявна експертиза, якою визначені варіанти користування будинком відпочинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - неспроможними. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не обґрунтовано доцільність визначення порядку користування спірною нерухомістю за третім варіантом висновку експерта та не наведено причин визначення іншого порядку з незначним відступленням від ідеальних часток. Позивачем не доведено факту наявності перешкод у користуванні спірним майном. Вважає, що суд обґрунтовано не визначив іншого порядку користування нерухомістю у відповідності до висновку експертизи, адже суд не вправі виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що предметом спору є трьохповерховий будинок відпочинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.14-18).

ј частка будівлі належить позивачеві ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.04.2019 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Каракуловим Д.Л. після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Інші ѕ частки спірної будівлі належать батькові позивача ОСОБА_2 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області суду від 22.12.2018, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12-13).

Сторони не дійшли згоди щодо порядку користування спірною нерухомістю, яка знаходиться у фактичному користуванні відповідача.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи визнано за можливе визначити порядок користування будинком-відпочинку - основною будівлею «А» за трьома варіантами.

За першим варіантом поділу співвласнику ОСОБА_1 запропоновано виділити приміщення першого поверху, загальною площею 188,2 кв.м, а саме: 102 - частину коридору, площею 6.3 кв.м; 110-основне приміщення, площею 10 кв.м, 111- санвузом, площею 2,6 кв.м, 112- основне площею 23,5 кв.м, 114 - частину основного приміщення площею 53 кв.м, 115- основне площею 24,1 кв.м, 117- санвузол площею 2,7 кв.м, 118- основне площею 27,4 кв.м, 119- санвузол , площею 3,1 кв.м, 120 - вбиральня площею 3,2 кв.м, 121 - коридор площею 2,8 кв.м, 123- санвузол, площею 3.3 кв.м, 124- основне площею 26, 2 кв.м. Залишити в спільному користуванні співвласників приміщення першого поверху загальною площею 8,7 кв.м, а саме: 102- частину коридору, площею 6,2 кв.м, 103 - щитова, площею 2,5 кв.м.

Інші приміщення запропоновано залишити у користуванні ОСОБА_2 .

Згідно варіанту №1 загальна площа приміщень, яка буде знаходитися у користуванні позивача ОСОБА_1 , становитиме 192, 5 кв.м, у тому числі в одноособовому користуванні 188,2 кв., з приміщень спільного користування - 4,3 кв.м. Загальна площа приміщень відповідає ідеально належній ј частці у праві власності (менше на 2,0 кв.м).

За другим варіантом поділу у користування співвласника ОСОБА_1 виділяються приміщення першого поверху, загальною площею 188,5 кв.м, а саме: 102 - частину коридору площею 12,7 кв.м.; 106 - підсобне площею 5,1 кв.м.;107 - кухня площею 7,8 кв.м. ;108 - душ площею 2,5 кв.м.;109 - мийна площею 3,9 кв.м; 110 - основне площею 10,0 кв.м.;111 - санвузол площею 2,6 кв.м.;112 - основне площею 23,5 кв.м.;114- основне площею 54,4 кв.м.;115- основне площею 24,1 кв.м.;117 - санвузол площею 2,7 кв.м.;118 - основне площею 27,4 кв.м.; 119 - санвузол площею 3,1 кв.м.;120 - вбиральня площею 3,2 кв.м.; 121 - коридор площею2,8 кв.м.; 122 - коридор площею 2,7 кв.м.; Залишити в спільному користуванні співвласників приміщення першого поверху, загальною площею 8,7 кв.м., а саме: 102 - частина коридору площею 6,2 кв.м.; 103 - щитова площею 2,5 кв.м.

У користуванні ОСОБА_2 залишаються приміщення першого поверху, загальною площею 102,5 кв.м., а саме: 101 - хол площею 30,6 кв.м.; 104 - пральня площею 4,8 кв.м.; 105 - комора площею 2,2 кв.м.;113 - хол площею 17,7 кв.м.;116 - хол площею 17,7 кв.м.; 123 - санвузол площею 3,3 кв.м.;124 - основне площею 26,2 кв.м.; приміщення другого поверху площею 312, 7 кв.м та приміщення третього поверху площею 165, 7 кв.м.

Загальна площа приміщень, яка запропонована до виділу у користування ОСОБА_1 становить 192,9 кв.м., в тому числі: в одноособовому користуванні - 188,5 кв.м., з приміщень спільного користування - 4,4 кв.м., що відповідає ідеально належній ј частці у праві власності ( менша на 1,6 кв.м).

Загальна площа приміщень, що залишається у користуванні ОСОБА_2 , становить 582,2 кв.м., в тому числі: в одноособовому користуванні - 580,9 кв.м., з приміщень спільного користування - 4,3 кв.м.

За третім варіантом поділу у користування ОСОБА_1 запропоновано виділити приміщення першого поверху, загальною площею 86,8 кв.м, а саме:115 - основне площею 24,1 кв.м, 117- санвузол, площею 2,7 кв.м, 118-основне площею 27,4 кв.м, 119 - санвузол площею 3.1 кв.м, 123 - санвузол площею 3,3 кв.м; 124 - основне площею 26,2 кв.м. Приміщення другого поверху 212 - кімната площею30,5 кв.м, 215 - санвузол площею 3,6 кв.м, 216 - основне площею 37,1 кв.м, 217 санвузол площею 5,0 кв.м. Залишити в спільному користуванні співвласників приміщення першого поверху, загальною площею 39,3 кв.м, а саме:101 - хол площею 30,6 кв.м, 102 - частина коридору площею 6,2 кв.м, 103 - щитова площею 2,5 кв.м. ; приміщення другого поверху, загальною площею 35,3 кв.м, а саме: 201 - частину коридору 30,5 кв.м, 1-сходи площею 4,8 кв.м Інші приміщення залишити у користуванні ОСОБА_2 . Згідно варіанту №3 загальна прлоща приміщень, що буде знаходитися у користуванні позивачи, становитиме 200, 3 кв.м, в тому числі в одноособовому користуванні 163,0 кв.м, з приміщень спільного користування - 37,3 кв.м, що більше за ідеально відповідну ј частці у праві власності на 5,8 кв.м.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» (далі - Конвенція), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За частиною першою статті 356, частиною першою статті 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Спірний будинок відпочинку належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згода про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю між співвласниками не досягнута.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, від якого не відійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 127/7320/13 (провадження № 61-18125св18).

З аналізу змісту частини третьої статті 358 ЦК України можна дійти висновку, що надання співвласнику у користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки в праві спільної часткової власності, та часткою того майна, надання якого у користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників, може бути допущений відступ від засади відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні.

Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що за наявності спору між сторонами щодо користування майном, яке знаходиться у спільній частковій власності, неможливості його врегулювання за домовленістю, при реальній можливості визначення порядку користування нерухомістю із дотриманням принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертиза № 03/02-01 від 03 лютого 2021 року технічно можливо виділити відповідно до вимог нормативно-правових актів порядок користування будинком відпочинку - основною будівлею «А», яка розташована по АДРЕСА_1 , та запропоновано три можливі варіанту , які відповідають часткам співвласників у праві власності на будинок, але усі не є ідеальними.

Позивач просив визнати порядок користування будинком за варіантом № 3, проте за висновком експерта вказаний варіант передбачає, що у позивача ОСОБА_1 загальна площа приміщень, яка буде знаходитись у його користуванні, становитиме 200, 3 кв. м., що на 5,8 кв. м більше за ідеально відповідну ј частку у праві власності.

Дослідивши висновок судової будівельно-технічної експертизи № 03/02-01 від 03 лютого 2021 року та всі варіанти, які були запропоновані експертом, апеляційний суд вважає більш сприйнятливими та справедливим для всіх сторін по справі порядок користування спірною нерухомістю за варіантом №2, оскільки за вказаним варіантом поділу площа приміщень, що виділяються у користування співвласника, на 1,6 кв.м менша, ніж припадає на ідеальну частку.

Позивач не заперечує проти незначного відступлення від розміру ідеальної частки. Вимогу про грошову компенсацію не заявляє.

Вказаний порядок користування нерухомістю не завдасть істотної шкоди інте6ресам відповідача, оскільки за таким варіантом всі приміщення другого і третього поверху будівлі залишаються у користування відповідача.

Обрання судом одного із запропонованих експертом варіантів порядку користування спірною нерухомістю не є виходом за межі позовних вимог, оскільки предметом позову у справі є визначення порядку користування нерухомістю.

Як було встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції та не заперечувалось представниками сторін у суді апеляційної інстанції, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались неприязні відносини, у зв`язку з чим останній вважає спільне користування майном неможливим.

Вказане дає підстави для висновку про наявність перешкод у ОСОБА_1 у користуванні своїм майном.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Обґрунтовуючи необхідність відмови у задоволені позову в цій частині, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності, при цьому залишивши поза увагою пояснення сторін, які свідчать про наявність таких перешкод у ОСОБА_1 у користування власністю.

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги статей 141 , 382 ЦПК України, судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 3842,00 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Визначити порядок користування будинком відпочинку АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2021 року № 249/-3-21, виділивши у користування ОСОБА_1 приміщення першого поверху, загальною площею 188,5 кв.м, а саме: 102 - частину коридору площею 12,7 кв.м, 106 - підсобне площею 5,1 кв.м, 107 - кухня площею 7,8 кв.м, 108 - душ площею 2,5 кв.м, 109 - мийна площею 3,9 кв.м, 110 - основне площею 10,0 кв.м, 111 - санвузол площею 2,6 кв.м, 112 - основне площею 23,5 кв.м, 114- основне площею 54,4 кв.м, 115- основне площею 24,1 кв.м, 117 - санвузол площею 2,7 кв.м, 118 - основне площею 27,4 кв.м, 119 - санвузол площею 3,1 кв.м, 120 - вбиральня площею 3,2 кв.м, 121- коридор площею 2,8 кв.м, 122 - коридор площею 2,7 кв.м.

Залишити в спільному користуванні співвласників приміщення першого поверху, загальною площею 8,7 кв.м., а саме: 102- частина коридору площею 6,2 кв.м., 103 - щитова площею 2,5 кв.м.

Залишити в користуванні ОСОБА_2 приміщення першого поверху, загальною площею 102,5 кв.м, а саме: 101 - хол площею 30,6 кв.м, 104 - пральня площею 4,8 кв.м, 105 - комора площею 2,2 кв.м, 113 - хол площею 17,7 кв.м, 116 - хол площею 17,7 кв.м, 123 - санвузол площею 3,3 кв.м, 124 - основне площею 26,2 кв.м.

Залишити у повному користуванні ОСОБА_2 приміщення другого поверху площею 312, 7 кв.м та приміщення третього поверху площею 165, 7 кв.м.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування виділеними приміщеннями в будинку відпочинку АДРЕСА_1 шляхом надання постійного безперешкодного доступу ОСОБА_1 до цих приміщень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 842,00 гривні ( три тисячі вісімсот сорок дві гривні).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська