справа № 489/6310/21 провадження №2/489/524/22
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Нірши Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

У вересні 2021 року позивач, через свого представника адвоката Козак А.В., звернувся до суду з позовом в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.05.2016 на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 , з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до твердої грошової суми у розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.05.2016 з нього на користь відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2016 до досягнення дитиною повноліття. Весь час він брав участь в житті своєї доньки, сплачував аліменти по мірі можливості і у розмірі, який був доступний йому. На даний час позивач проживає з дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про яких також має дбати. На теперішній час позивач, як і його дружина, безробітній, вони з сім`єю проживають в орендованій квартирі, за яку повинні щомісячно платити в розмірі 3000,00 грн. та додатково за комунальні послуги. У зв`язку з вказаними обставинами позивач не має можливості сплачувати аліменти у встановленому рішенням суду розмірі. Крім того, через реальну неспроможність сплачувати аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду, старший державний виконавець Скуртол О.А. винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертальної дії, у праві виїзду за межі України, у праві полювання, накладено арешт на кошти боржника. Всі ці обмеження не давали позивачу спокійно жити, шукати роботу щоб забезпечувати свою сім`ю та сплачувати аліменти. За такого, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вказаної позиції у відзиві зазначено, що позивач був обізнаний про обов`язкове та повне виконання рішення суду з 04.04.2016, а іншу сім`ю він має з 18.10.2016, але протягом всього періоду сплати аліментів він має часткове виконання та постійно існуючу заборгованість зі сплати аліментів на користь неповнолітньої доньки за минулі періоди. Крім того, в період з квітня 2016 року по теперішній час позивач нехтує батьківським обов`язком з утримання неповнолітньої дитини в повному обсязі, проживає в Одесі з 2018 року, а отже не відвідує доньку кожного дня, а тому не має розуміння про якість, спосіб життя та витрати на дитину. Також, відповідач звертає увагу суду, на те, що позивач до перебування на обліку як безробітній не виконував обов`язку з утримання дитини, оскільки мав заборгованість зі сплати аліментів до цього, а тому його теперішній статус не може вважатись новою обставиною. До того ж, вимога позивача про сплату аліментів в розмірі 2000,00 грн. є недостатньою для утримання та розвитку дитини восьмирічного віку.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.09.2021 по вищевказаній справі відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 08.09.2022, сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Позивач причини своєї неявки не повідомив, заяви про залишення позовної заяви без розгляду до суду не надавав, при цьому його представник у підготовчому судовому засіданні 07.02.2022 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач причини своєї неявки суду не повідомила, проте в підготовчому судовому засіданні 07.02.2022 проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №2771.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.05.2016 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2016 до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку старшого державного виконавця Скуртол О.А. заборгованість позивача зі сплати аліментів станом на 01.02.2022 складає 7530,70 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він офіційно не працює, постійного доходу немає, що підтверджується довідкою №137 від 13.09.2021, виданою Суворовським районним центром зайнятості, згідно якої він перебуває на обліку як безробітний з 09.09.2021.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже як позивач, так і відповідач зобов`язані утримувати своїх дітей.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

У відповідності до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини визначила спосіб їх стягнення в частці від доходу позивача, правові підстави для його зміни за позовом платника аліментів відсутні, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 08.09.2022.

Суддя І.В.Коваленко