Провадження № 4-с/161/53/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

20 жовтня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Мельник М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , на неправомірні дії приватного виконавця Пироги Сергія Степановича та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на неправомірні дії приватного виконавця Пироги С.С. (далі приватний виконавець) та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги, з врахуванням письмових пояснень, обґрунтовує тим, що 12.08.2022 року ним було отримано копію заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2022 року, згідно якого з нього на користь ОСОБА_2 було стягнено 223 550,00 грн.

Зазначає, що того ж дня йому стало відомо, що приватним виконавцем Пирогою С.С. на підставі виконавчого листа №161/18295/21, виданого 09.08.2022 року накладено арешт на карткові рахунки, на які він отримує грошове забезпечення військовослужбовця та пенсію.

Вважає, що приватний виконавець неправомірно розпочав примусове виконання рішення суду, оскільки, накладення арешту на рахунки, призначені для виплати заробітної плати та пенсії, призводить до порушення його конституційних прав та суперечить чинному законодавству, оскільки, відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» рахунок на якому знаходяться зазначені виплати, відноситься до рахунків, на які не може бути накладено арешт.

Просить суд, визнати дії приватного виконавця Пироги С.С. при винесенні постанови від 09.08.2022 року у виконавчому провадженні АСВП № 69602948 від 09.08.2022 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на зарплатний рахунок та пенсійний рахунок боржника неправомірними; зобов`язати приватного виконавця Пирогу С.С. зняти арешт із зарплатного рахунку карти Приватбанку № НОМЕР_1 відкритого на ім`я ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт коштів від 09.08.2022 року та здійснити дії щодо повернення ОСОБА_1 грошового забезпечення; зобов`язати приватного виконавця Пирогу С.С. поновити порушені ним права ОСОБА_1 та здійснити дії щодо повернення ОСОБА_1 пенсійного забезпечення в сумі 1831,60 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк».

У відзиві на скаргу приватний виконавець скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні. Вказав, що діяв в рамках ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначив, що рахунок скаржника, в тому числі на який нараховується заробітна плата чи пенсія, не входить до переліку рахунків, на які відповідно до ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» не може бути накладено арешт. Крім того, вказав, що 06.09.2022 року, ним як приватним виконавцем на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.09.2022 року, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, пунктом згідно якої було знято арешт з коштів, що містяться на усіх рахунках в усіх установах скаржника.

Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року позов залишено без руху надано термін для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року відкрито провадження у справі.

Представник скаржника до судового засідання подала заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просила скаргу задовольнити.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про день, час та місце розгляду справи.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Згідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 09.08.2022 року приватним виконавцем Пирогою С.С. на підставі виконавчого листа №161/18295/21, виданого 09.08.2022 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69602948 та постанову про арешт майна №69602948 (а.с. 11-12).

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 06.09.2022 року, заочне рішення у цивільній справі №161/18295/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення коштів скасовано, справу призначено до розгляду (а.с. 13).

Разом з тим, постановою приватного виконавця Пироги С.С. від 06.09.2022 року про закінчення виконавчого провадження №69602948, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №161/17202/21 виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 11.07.2022 року закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з скасуванням рішення на підставі якого виданий виконавчий документ (а.с. 32).

Мотивуючи вимоги скарги, скаржник зазначав, що не згідний із постановою про відкриття виконавчого провадження, оскільки, було порушено його конституційні права та вимоги чинного законодавства, а відтак, і всі подальші дії приватного виконавця є неправомірними.

Однак, суд не може погодитись з зазначеними доводами з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 Закону «Про виконавче провадження» встановлено, що на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів .

У відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Пунктом 2 частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України Про електроенергетику, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 , поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України Про виконавче провадження встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України Про виконавче провадження.

Згідно частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Аналогічного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено постановою державного виконавця Пироги С.С. від 09.08.2022 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 268436,53 грн. (а.с.12).

Постановою державного виконавця від 09.08.2022 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.31).

Із змісту скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця вбачається, що вказаною постановою було накладено арешт зокрема на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку, що відкритий на ім`я боржника та використовується для виплати йому заробітної плати.

За таких обставин, рахунок у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Таким чином, саме на банківську установу, де у боржника відкриті рахунки, у відповідності до положень статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 79 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У свою чергу, ОСОБА_1 , посилаючись у скарзі на неправомірне накладення державним виконавцем арешту на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку, що відкритий на його ім`я та призначений для виплати йому заробітної плати, не надав суду доказів того, що такий рахунок та кошти на ньому є такими, на які законом заборонено накладення арешту та звертати стягнення.

Так само, боржником не надано доказів того, що банківською установою, вказаний рахунок та кошти на ньому визнані такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення, що у свою чергу було б підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів.

Крім того, постановою приватного виконавця Пироги С.С. від 06.09.2022 року про закінчення виконавчого провадження №69602948, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №161/17202/21 виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 11.07.2022 року закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з скасуванням рішення на підставі якого виданий виконавчий документ. Даною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Наявність описки у ордері адвоката стягувача щодо року, не впливає на правомірність оскаржуваних заявником дій приватного виконавця.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволені скарги ОСОБА_1 , слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-13, 259, 260, 261, 268, 353, 354, 447, 449, 450-452 ЦПК України, Законом України Про виконавче провадження, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , на неправомірні дії приватного виконавця Пироги Сергія Степановича та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасники справи:

ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Суб`єкт оскарження Приватний виконавець Пирога Сергій Степанович, службова адреса: 43025, м. Луцьк, вул. Прогресу, 7, оф.9.

Повний текст ухвали складено 20.10.2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Пахолюк А.М.