У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

копія
Справа № 401/4336/21 Провадження № 2-к/401/1/22

26 вересня 2022 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю: секретаря судових засідань Пилипенко Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Інспекції Міністерства податків і зборів Республіки Білорусь по Світлогірському району, що надійшло від Головного управління юстиції Гомельського обласного виконавчого комітету, про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Світлогірського району Гомельської області Республіки Білорусь від 31.03.2021 про стягнення заборгованості за податком на нерухомість з ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшло клопотання представника Інспекції Міністерства податків і зборів Республіки Білорусь по Світлогірському району, що надійшло від Головного управління юстиції Гомельського обласного виконавчого комітету, про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Світлогірського району Гомельської області Республіки Білорусь від 31.03.2021 про стягнення заборгованості за податком на нерухомість з ОСОБА_1 в розмірі 25 руб. 04 коп. та державного мита в розмірі 58 руб.

В порядку ч.1 ст. 467 ЦПК України, ОСОБА_1 було направлено повідомлення про надходження вказаного клопотання та запропоновано в місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

В місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання, заперечення подано не було.

У відповідності до ч.2 ст.467 ЦПК України, ухвалою суду від 14 березня 2022 року вказане клопотання було призначено до судового розгляду.

Судом неодноразово було направлено судову повістку гр.Анковському за адресою зазначеною у клопотанні: АДРЕСА_1 , проте поштові відправлення поверталися до суду з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою". Крім цього, судом було направлено запит до органу реєстрації для зясування місця реєстрації ОСОБА_1 . Так, згідно відповіді відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Світловодської міської ради, відомості про реєстрацію гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Світловодської міської територіальної громади відсутні.

Вирішуючи питання про розгляд поданого клопотання по суті суд виходить з наступного.

Рішенням суду Світлогірського району Гомельської області Республіки Білорусь від 31.03.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь інспекції Міністерства податків і зборів Республіки Білорусь по Світлогірському району заборгованість за податком на нерухомість за період 2018-2019 рр. в розмірі 24 руб. 31 коп. та пеню за несвоєчасну оплату податку в розмірі 0 руб. 73 коп. Стягнути з ОСОБА_1 державне мито в дохід держави в сумі 58 руб. Вказане рішення суду набрало законної сили 16 квітня 2021 року. (а.с.4-7)

У грудні 2021 року до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у Кіровоградській області надійшло клопотання представника інспекції Міністерства податків і зборів Республіки Білорусь по Світлогірському району, про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Світлогірського району Гомельської області Республіки Білорусь від 31.03.2021 про стягнення заборгованості за податком на нерухомість з ОСОБА_1 в розмірі 25 руб. 04 коп. та державного мита в розмірі 58 руб.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до договору між Україною та Республікою Білорусь про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, що стосуються стягнення коштів на утримання у цивільних справах, застосовується законодавство договірної сторони, на території якої винесено рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах положення цієї Конвенції застосовуються також до юридичних осіб, створених відповідно до законодавства Договірних Сторін.

У відповідності до ст. 51, 54 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань. Клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень розглядаються судами договірної сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані.

Відповідно до ст. 81 Закону України "Про міжнародне приватне право" в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно з вимогами ст. 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання. До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 7 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, що ратифікована Постановою ВР N 2889-XII (2889-12) від 19.12.92 року, держави - учасниці СНД взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності.

При цьому, статтею 9 Угоди передбачено підстави, за яких у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що: судом держави - учасниці СНД, що запитується, раніше винесене рішення, яке набуло законної чинності у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і на тій самій підставі; є визнане рішення компетентного суду третьої держави - учасниці СНД або держави, що не є членом Співдружності, по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і на тій же підставі; спір згідно з цією Угодою вирішений некомпетентним судом; інша сторона не була повідомлена про процес; закінчився трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання.

Відповідно до ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; в інших випадках, встановлених законами України.

З матеріалів справи вбачається, що подане клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на території України, відповідає вимогам ст. 466 ЦПК України. Так, до клопотання додано засвідчену в установленому порядку копію рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (а. с. 7); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 8-11); документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (а.с.12-14).

В той же час, стаття 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів передбачає, що на докорінну зміну, яка сталася щодо обставин, що існували при укладенні договору, і яка не передбачалась учасниками, не можна посилатись як на підставу для припинення договору або виходу з нього, за винятком тих випадків, коли: а) наявність таких обставин становила істотну підставу згоди учасників на обов`язковість для них договору; і b) наслідок зміни обставин докорінно змінює сферу дії зобов`язань, які все ще підлягають виконанню за договором. На докорінну зміну обставин не можна посилатись як на підставу для припинення договору або виходу з нього: а) якщо договір встановлює кордони; або b) якщо така докорінна зміна, на яку посилається учасник договору, є результатом порушення цим учасником або зобов`язання за договором, або іншого міжнародного зобов`язання, взятого ним на себе відносно будь-якого іншого учасника договору. Якщо відповідно до попередніх пунктів, учасник має право посилатись на докорінну зміну обставин як на підставу для припинення договору або виходу з нього, то він має право також посилатись на цю зміну, як на підставу для зупинення дії договору.

Мирні та дружні відносини, що існували з Росією та Білоруссю на момент надання згоди України на обов`язковість Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах були передумовою та істотною підставою для надання згоди на їх застосування у двосторонніх відносинах між Україною та Республікою Білорусь. Російська Федерація 24 лютого 2022 року розпочала широкомасштабну збройну агресію проти України, грубо порушивши Статут ООН та основоположні норми і принципи міжнародного права. Україна активувала своє право на самозахист відповідно до міжнародного права.

У відповідності до статті 2 Статуту ООН сучасне міжнародне право одним зі своїх основних принципів забороняє "погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і якимось іншим чином, несумісним з цілями Об`єднаних Націй". Виокремленням цієї заборони є протиправність та заборона агресії, визначення якої міститься в Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року (далі - Резолюція 3314). Її положення вважаються нормами загального міжнародного права та такими, що відбивають універсальний міжнародно-правовий звичай з цього питання.

Відповідно до Резолюції 3314, агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, або яким-небудь іншим чином, несумісним зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Крім загального визначення агресії Резолюція 3314 містить і перелік дій, які незалежно від оголошення війни кваліфікуються як акт агресія:

f) дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для вчинення акту агресії проти третьої держави.

Відповідно, держава, що погоджується надати свою територію для вчинення нападу на територію третьої держави, навіть за відсутності активної участі в збройному конфлікті є державою-агресором.

Загальновідомим є факт надання республікою Білорусь своєї території Російській Федерації для збройного вторгнення її військ на територію України.

Серед іншого, зазначене підтверджується численними повідомленнями в ЗМІ та санкціями багатьох країн відносно Білорусі за збройну агресію щодо України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що широкомасштабне вторгнення Російської Федерації в Україну, її підтримка та сприяння з боку Республіки Білорусь, відмова визнати суверенне існування України, як держави, численні порушення принципів міжнародного права щодо України та її громадян докорінно змінили обставини, за яких надавалась згода на застосування вищезазначених договорів у двосторонніх відносинах з указаними державами, а тому, є вагомі підстави вважати, що виконання рішення суду Світлогірського району Гомельської області Республіки Білорусь від 31.03.2021 буде загрожувати інтересам України.

Отже, виконання рішення суду Світлогірського району Гомельської області Республіки Білорусь від 31.03.2021 в даний момент загрожувало б інтересам України, що у відповідності до п.7 ч.2 ст. 468 ЦПК України є підставою до відмови в задоволенні клопотання.

Водночас суд зазначає, що зазначене не свідчить, що вказане судове рішення не може бути виконане в інший час, за умови зміни обставин, які зумовили відмову у наданні дозволу на його виконання на території України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 260, 353, 467 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника Інспекції Міністерства податків і зборів Республіки Білорусь по Світлогірському району про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Світлогірського району Гомельської області Республіки Білорусь від 31.03.2021 про стягнення заборгованості за податком на нерухомість з ОСОБА_1 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Мельничик Ю.С.

Згідно з оригіналом