єдиний унікальний номер справи 546/244/21
номер провадження 2/546/34/22
12 вересня 2022 року м. Решетилівка
Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Романенко О.О.,
за участю секретаря судового засідання Захарченко Л.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №546/244/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «МКМ ТРАНС, треті особи: ОСОБА_2 , ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що14.01.2021 вироком Кобеляцького районного суду Полтавської обласні ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання.
Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що 29.07.2019 близько 22 год., по 310 км автодороги Київ-Харків, неподалік с. Кукобівка Решетилівського району Полтавської області, у напрямку м. Київ Грех Р.М., керуючи автомобілем SCANIA R114GA4X2NA380 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом-спеціалізованим напівпричіп-рефрижератор - Е SCHMITZ SKO 24 р.н. НОМЕР_2 , що був у справному стані, по правій смузі руху, із швидкістю 80 км/год., не передбачаючи можливості настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України, перед виконанням маневру не переконався в безпеці, змінив напрямок руху, виїхав на праве по ходу його руху узбіччя та здійснив наїзд на задню частину стоячого автомобіля ВАЗ-2103 р.н. НОМЕР_3 , яким до зупинки керував водій ОСОБА_3 , (у момент зміни напрямку руху та виїзду на праве узбіччя автомобіль ВАЗ-2103 р.н. НОМЕР_3 перебував у полі зору водія ОСОБА_2 ), у результаті чого пасажири автомобіля ВАЗ-2103 р.н. НОМЕР_3 неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримали тілесні ушкодження.
Вказує, що вирок набрав законної сили.
Автомобіль SCANIA R114GA4X2NA380 належить на праві приватної власності ТОВ «Аеліта», рефрижератор - Е SCHMITZ SKO 24 - належить ТОВ «ВТО Укртранс». На час скоєння ДТП, відповідач у трудових відносинах з ТОВ «Аеліта» не перебував.
У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач не може займатися у повній мірі своїми звичними зайняттями: займатися спортом, брати участь у групових спортивних зганяннях із друзями, що тримає його у постійному стресі. Вказує, що зазнав глибоких, довготривалих психологічних страждань та фізичного болю, яке під час ДТП, так і протягом лікування. Відповідач до цього час будь-якої матеріальної допомоги ні йому, ні його батькам не надав та добровільно не бажає відшкодовувати завдану моральну шкоду.
Ухвалою суду від 30.06.2021 відкрито провадження за даним позовом у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання.
08.09.2021 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив у якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Зазначає, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 SCANIA R114GA4X2NA380 д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований за ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс №А/О3160530). Відповідно до договору, страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого становить - 200 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну потерпілого становить - 100 000,00 грн.
Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідно розмірі.
03.02.2022 представником позивача - адвокатом Павлюченком О.О. подано до суду позовну заяву у новій редакції, у якій фактично замінено неналежного відповідача - ОСОБА_2 , на належного - ТОВ «МКМ ТРАНС», та залучено третіх осіб: ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска».
Позовні вимоги викладені у такій редакції:
Дані вимоги обґрунтовані тим, що в ході проведення підготовчого засідання по даній справі, встановлено, що на момент скоєння ДТП водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «МКМ Транс» на посаді водія. Таким чином, належним відповідачем по даній справі має бути юридична особа, яка відповідно до норм ст.1172 ЦК України, відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Ухвалою суду від 03.02.2022 замінено неналежного відповідача у справі - ОСОБА_2 на належного відповідача - ТОВ «МКМ ТРАНС», залучено ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска» до участі у справі у якості третіх осіб.
Залучений відповідач у встановлений судом строк правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.
У підготовче судове засідання 14.06.2022 сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
13.06.2022 представником позивача- адвокатом Павлюченком О.О. на електронну пошту суду подано клопотання у якому він просить суд закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду, підготовче судове засідання просить провести за його відсутності та відсутності позивача.
14.06.2022 представником третьої особи ОСОБА_2 - адвокатом Чуєм А.І. подано до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідач ТОВ «МКМ ТРАНС» не забезпечив явку свого представника у підготовче судове засідання, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, жодних заяв та клопотань до суду не подали.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини.
Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.01.2021 (провадження № 1-кп/532/10/2021) ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих доходів громадян, що становить 3400,00 грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Даний вирок набрав чинності 14.02.2021 (а.с.117-118).

Відповідно до копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого №15465, виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній має діагноз: Політравма (2907.19). Закритий перелом правої бічної маси крижу без зміщення. Закритий перелом правої сідничної та лобкової кісток без зміщення. Розрив лобкового зчленування. Закритий перелом правої та лівої ключиці зі зміщенням. ЗТГК (29.07.19). ЗЧМТ струс головного мозку.

Травму отримав 29.07.2019 в результаті ДТП. Першу допомогу отримав в ЦРЛ за місцем проживання. 30.07.2019 госпіталізований до ОТВ ПОКЛ для подальшої діагностики та лікування. 02.08.2019 здійснено оперативне лікування: В/ренозиція, МОС правої ключиці гачкоподобного пластиною. В/ренозиція, МОС лівої ключиці LCP пластиною. Виписаний 14.08.2019. Рекомендовано: подальший нагляд та лікування у травматолога за місцем проживання. Носіння фіксуючих пов`язок на протязі 6 тижнів з моменту операції. Ліжковий режим на протязі 6 тижнів. Ксарелто 15 мг по 1 таб 1р/д на протязі місяця. Рентген контроль через 6 тижнів з моменту операції з подальшим оглядом травматолога (а.с.119).

Відповідно довідки №48 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу I-IV рівнів акредитації, про хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній навчальний заклад, дошкільний навчальний заклад, від 27.08.2019, студент ОСОБА_1 , 2001 р.н., був звільнений від занять з 27.08.2019 по 20.09.2019 включно (а.с.120).

Із страхового платіжного доручення №71_14584 від 19.04.2021 вбачається, що ПРАТ УАСК АСКА (код 13490997) сплатив ОСОБА_1 кошти у розмірі 4000,47 грн в рахунок відшкодування за полісом №АО-3160530 від 09.04.2019 згідно з страховим актом f-6314/2 (а.с.136).

Відповідно до страхового акту f-6314/2 від 01.02.2021 ПрАТ «УАСК АСКА», страхувальником є ТОВ «АЕЛІТА» на підставі полісу АО-3160530 від 09.04.2019 (ОСЦПВ), потерпілий - ОСОБА_1 . Розмір страхового відшкодування становить 4000,47 грн, який складається із відшкодування витрат на лікування - 3809,97 грн, виплати моральної шкоди, заподіяної потерпілому - 190,50 грн. Ліміт відповідальності за полісом становить 200 000,00 грн, попередні страхові виплати за полісом - 8824,37 грн (а.с.137).

У листі-відповіді ПрАТ «Миргородського завод мінеральних вод» від 13.12.2021 на адвокатський запит Палюченка О.О. зазначено, що у період із 29. По 30 липня 2019 року, автотранспорт, належний ТОВ «Аеліта» (код ЄДРПОУ) та ТОВ «Аеліта Плюс» та автомобіль SCANIA R114GA4X2NA380 д.н.з. НОМЕР_1 не завантажувався продукцією ПрАТ «Миргородський завод мінеральних вод».

Також зазначено, що автотранспорт ТОВ «Аеліта» (код ЄДРПОУ) та ТОВ «Аеліта Плюс» на території ПрАТ «Миргородський завод мінеральних вод» у 2019 році не перебував. Автомобіль SCANIA R114GA4X2NA380 д.н.з. НОМЕР_1 прибув під завантаження на територію заводу 12, 14, 21, 27 липня 2019 року від перевізника ТОВ «ВТО Укртранс» (а.с.138).

Із копії трудової книжки ОСОБА_2 встановлено, що останні працював водієм автотранспорта засобів у ТОВ «МКМ ТРАНС» з 11.07.2019 по 29.11.2019 (а.с.139). Вищевказана інформація також підтверджується копією листа-відповіді ТОВ «МКМ ТРАНС» від 27.01.2022, наданої на адвокатський запит Павлюченка О.О. (а.с.178).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Встановивши, що ОСОБА_2 , який 29.07.2019 при скоєнні ДТП керував транспортним засобом SCANIA R114GA4X2NA380 д.н.з. НОМЕР_1 та вироком суду визнаний винним у його вчиненні, перебував у трудових відносинах із ТОВ «МКМ ТРАНС», працюючи на посаді водія автотранспортних засобів та виконував свої службові обов`язки, суд приходить до переконання, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди слід покласти на роботодавця особи, яка керувала транспортним засобом.

Щодо розміру стягнення коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд прийшов до наступних висновків.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи обставини, за яких потерпілий від кримінального правопорушення ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та їх об`єму: політравма, закритий перелом правої бічної маси крижу без зміщення, закритий перелом правої сідничної та лобкової кісток без зміщення, розрив лобкового зчленування, закритий перелом правої та лівої ключиці зі зміщенням, ЗТГК, ЗЧМТ струс головного мозку, перенесені два оперативних втручання. Те, що він тривалий час був прикутий до ліжка та не міг обходитися без сторонньої допомоги дорослих, зокрема, задля здійснення гігієнічних потреб, таких як чищення зубів, миття тіла, відвідування туалету, що спричиняло йому дискомфорт та сором. Той факт, що ОСОБА_1 на момент вчинення злочину був неповнолітнім. На даний момент, в наслідок вказаних обставин, не може вести звичний свій спосіб життя, займатися спортом, приймати участь у групових спортивних змаганнях з друзями, у зв`язку із чим постійно перебуває у стані стресу. Суд вважає, що розумним, справедливим та співрозмірним розміром у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є сума 80 000,00 гривень.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 130 000,00 грн, суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на те, що позов підлягає частковому задоволенню, позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави з розрахунку ставки судового збору, чинної на день пред`явлення позову - 18.03.2021, що становила 908,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу суд прийшов до наступного.

До позовної заяви позивачем додано ордер серії ПТ №199372 на представництво її інтересів адвокатом Павлюченко О.О. (а.с.33, 130), копію квитанцію про оплату правової допомоги у розмірі 12 500,00 грн за договором №б/н від 21.08.2019 (а.с.24, 127), копії журналів судового засідання на підтвердження участі адвоката під час розгляду кримінального провадження (а.с.26-29), розрахунок компенсації витрат на правничу допомогу, відповідно до якого загальна сума витрат становить 12 513,59 грн (а.с.31, 128-129).

Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката ,несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Пунктом 9 частини 1 статті 1Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» №5076-VIвід 05.07.2012, зі змінами і доповненнями, (далі Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспімірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступні правові висновки Верховного Суду.

ВС КЦС у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18 зазначає, що неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові від 28.12.2020 р. у справі № 640/18402/19 ВС КАС дійшов висновку про те, що якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим, оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним.

ВС КАС у постанові від 21.01.2021р.у справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, докази оплати послуг адвоката подавати не обов`язково.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу ВС КАС у постанові від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, висловив позицію, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідачем не надано жодних заперечень щодо заявленого розміру витрат на правову допомогу, понесених позивачем.

Суд вважає, що співвідношення ціни позову із розміром заявлених витрат у даній конкретній справі не є абсолютно визначальним для оцінки питання реальності наданих адвокатом послуг. Окрім співмірності до ціни позову, суд враховує дійсну необхідність проведених адвокатом дій для надання правової допомоги, враховуючи критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, у розмірі 12 500,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 21.08.2019.

На думку суду заявлений розмір витрат на правову допомогу у цій справі 12 500,00 грн відповідає критерію об`єктивного та розумного визначення їх розміру, а також реальності адвокатських витрат та співмірності з ціною позову.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 130 000,00 грн. Суд прийшов до переконання, що про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 80 000,00 грн.

Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 62% (80 000 х 100 : 130 000 = 62%).

Оскільки, вимоги позивача задоволено на 62%, то понесені позивачем судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 7 750,00 грн (12 500 х 62 : 100 = 7 750).

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 12,13, 141, 247, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «МКМ ТРАНС, треті особи: ОСОБА_2 , ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути із ТОВ «МКМ ТРАНС на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 80 000,00 грн (вісімдесят тисяч гривень).

Стягнути із ТОВ «МКМ ТРАНС на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 750 грн (сім тисяч сімсот п`ятдесят гривень).

Стягнути із ТОВ «МКМ ТРАНС на користь держави судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Повний текст рішення суду складено 19.09.2022.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача - адвокат Павлюченко Олександр Олександрович, адреса для листування: вул. Д.Коряка, 3, оф.719, м.Полтава, 36000;

відповідач - ТОВ «МКМ ТРАНС», , адреса: вул.Горького, 22, кім.103, м.Дніпро, 49000;

третя особа - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

третя особа - ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска», , адреса: вул.Антонова, 5, м.Київ, 03186.

Суддя О.О. Романенко