Справа № 487/1867/22
Провадження № 2/487/1557/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022 року ? м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого-судді А.А. Лагоди

секретаря М.М. Ходикіна

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом? ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про захист честі, гідності, ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2022 позивач звернувся до суду з позовною заявою від 26.05.2022 до ОСОБА_2 , яким з урахуванням уточненої позовної заяви від 08.07.2022 року (зареєстрована у суді 14.07.2022 року) просив суд визнати недостовірною та образливою такою, що порушує честь та гідність та порочить ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію поширену ОСОБА_2 на її персональній сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок» та «Instagram» ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- «… ОСОБА_3 увірвався остаточно! Якщо хочеш дізнатись який твій чоловік розлучись з ним. Головна діюча особа, ОСОБА_4 . Підлість, зрада, меркантильність, жага грошей, лицемірство та брехливість все вилізло назовні. Майже 4 роки я стійко боролася за себе та своїх дітей й не безрезультатно, а ось коли отримала результат, окрім просто «тупих» вчинків недолугого чоловіка, таких як, наприклад, вщент розбити квартиру, якою ти вже не зможеш користуватись, пішли «схеми». «Закадичні друзі», які колись були і моїми, почали звертатись до суду з позовами про повернення позик, які мала повернути я, та котра взагалі ніколи у них ні копійки не брала, більше того, не брав і він, а якщо і брав, то про це мені не повідомляв та зі мною не узгоджував. Після звернення в поліцію щодо шахрайства й телефонної розмови з позивачем, останній від позову відмовився, так зірвалась перша «схема». Після страшенної для всієї країни дати 24.02.2022 я думала як врятувати дітей, працювати, вижити врешті-решт, а тут знову «схема», під час війни…вистачило совісті, нахабства підло брехати, підробляти документи, ганебно обмовляти ту, яка колись була дружиною та сама виховує дітей, залишившися взагалі без нічого; ту яка була подругою родини, з якою разом вирішували багато проблем, а тепер, виявляється, винна гроші… Подивіться уважно на цих людей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ніколи не майте з ними ніяких справ брехуни та шахраї!!!».

Крім того, просив зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну та образливу інформацію про ОСОБА_1 , поширену нею на її персональній сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок» та «Instagram» 04.05.2022 року в той же спосіб, як вона була поширена, протягом місяця з дня набрання законної сили рішення суду та стягнути понесені судові витрати.

24.06.2022 ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача залишено без руху та надано час на усунення недоліків позовної заяви, що визначено змістом цієї ухвали.

14.07.2022 від ОСОБА_1 надійшла заява від 08.07.2022 до якої додано позовну заяву в новій редакції від 08.07.2022 року.

Ухвалою суду від 19.07.2022 року відкрито спрощене провадження по справі.

12.08.2022 від ОСОБА_1 надійшла заява від 29.07.2022 про забезпечення доказів.

Ухвалою суду від 16.08.2022 року заяву ОСОБА_1 від 29.07.2022 залишено без задоволення.

08.09.2022 від ОСОБА_2 за допомогою системи «Електронний суд» було надіслано до суду відзив від 07.09.2022 на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечує про задоволення заявлених позивачем позовних вимог, оскільки висловлювання відповідача розміщене на її сторінках у соціальних мережах Facebook та Instagram, яке зазначене в позовній заяві, є її власним оціночним судженням, власною суб`єктивною думкою відносно поглядів на вчинки позивача. Мотиви за яких було розміщено такі повідомлення відповідач вказує про наявність неприязних стосунків між колишнім подружжям, що по суті викликанні рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.03.2021 у справі №487/8331/19 про поділ спільного майна подружжя. Також відповідач наголошує про наявність спору з громадянином ОСОБА_6 стосовно стягнення з неї коштів за договором позики отриманих в період шлюбу відповідача з ОСОБА_1 та наявність в зв`язку з цим звернення відповідача до ГУ НП у Миколаївській області щодо злочину з боку позивача і ОСОБА_6 за ст.190, ч.4 ст.358 КК України, а перед цим звернення з заявою на громадянина ОСОБА_7 який мав претензії майнового характеру від яких відмовився (справа №945/327/21). Саме відчай відповідача з приводу вчинків колишнього чоловіка (позивача у справ) спонукало розмістити відповідні пости в соціальних мережах.

В судове засідання сторона позивача не з`явилась, в позовній заяві клопоче про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримано та просить їх задовольнити.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належними чином, про причини неявки суду не повідомлено, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надала.

Суд, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм оцінку, приходить до наступного.

Згідно з ч. 4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положеннями частини першої статті 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року).

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 761/41954/18(провадження № 61-10537св21).

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) зроблено висновки, що «згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи».

Суд встановив, що 04.05.2022 позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 на її персональній сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок» та «Instagram» розміщено допис, а саме:

- «… ОСОБА_3 увірвався остаточно! Якщо хочеш дізнатись який твій чоловік розлучись з ним. Головна діюча особа, ОСОБА_4 . Підлість, зрада, меркантильність, жага грошей, лицемірство та брехливість все вилізло назовні. Майже 4 роки я стійко боролася за себе та своїх дітей й не безрезультатно, а ось коли отримала результат, окрім просто «тупих» вчинків недолугого чоловіка, таких як, наприклад, вщент розбити квартиру, якою ти вже не зможеш користуватись, пішли «схеми». «Закадичні друзі», які колись були і моїми, почали звертатись до суду з позовами про повернення позик, які мала повернути я, та котра взагалі ніколи у них ні копійки не брала, більше того, не брав і він, а якщо і брав, то про це мені не повідомляв та зі мною не узгоджував. Після звернення в поліцію щодо шахрайства й телефонної розмови з позивачем, останній від позову відмовився, так зірвалась перша «схема». Після страшенної для всієї країни дати 24.02.2022 я думала як врятувати дітей, працювати, вижити врешті-решт, а тут знову «схема», під час війни…вистачило совісті, нахабства підло брехати, підробляти документи, ганебно обмовляти ту, яка колись була дружиною та сама виховує дітей, залишившися взагалі без нічого; ту яка була подругою родини, з якою разом вирішували багато проблем, а тепер, виявляється, винна гроші… Подивіться уважно на цих людей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ніколи не майте з ними ніяких справ брехуни та шахраї!!!».

Зазначена обставина не заперечується відповідачем та підтверджується її відзивом на позовну заяву, що свідчить про поширення інформації і доведення її до відома необмеженого кола осіб у соціальних мережах «Fасеbоок» та «Instagram», яка безпосередньо стосується позивача.

Сторонами не заперечується факт розлучення, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №487/6740/19 та розподілу спільного майна подружжя на підставі рішення цього ж суду у справі №487/8331/19 від 02.03.2021.

Відповідач підтверджує факт звернення громадянина ОСОБА_7 з позовом про стягнення боргу за договором позики до позивача та відповідача, однак після звернення відповідача до поліції за фактом шахрайства позовну заяву ОСОБА_7 залишено без розгляду, що підтверджується ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 у справі №945/327/21 (наявна у відкритому доступі в ЄДРСР).

Сторони також підтверджують про наявність спору між ОСОБА_5 до позивача і відповідача з вимогою стягнути з них борг за договором позики в розмірі 120 000 грн. з відповідним обґрунтуванням, а відповідач зазначає про її звернення з цього приводу 04.05.2022 до ГУНП у Миколаївській області з заявою про вчинення злочинів з боку позивача та ОСОБА_6 за ознаками ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Згідно п. 15 зазначеної постанови, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Пунктом 18 зазначеної постанови передбачено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивачів покладається на відповідачів, а на позивачів покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачами. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Крім цього, суд бере до уваги висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 742/1159/18, який зазначив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Суд погоджується із доводами позивача, що за своїм змістом, характером використаних мовних засобів поширена відповідачем інформація не є оціночними судженнями, оскільки стосується конкретних подій, конкретної особи позивача, подається як установлений факт, не містить алегорій, сатири, гіпербол, не є припущенням чи критикою позивача, проявом власної суб`єктивної думки, викладена у категоричній стверджувальній формі, її цілком можна перевірити на достовірність фактичне твердження.

Суд дійшов висновку, що вказана інформація є недостовірною, оскільки не спростована відповідачем, а також є негативною, оскільки у ній стверджує про вчинення ОСОБА_1 відповідних дій «схем», зокрема, підробленням документів, ствердженням, що ОСОБА_1 «шахрай» і це на переконання позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі і, в тому числі, ділової репутації.

Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Дотримання презумпції невинуватості є фундаментальним принципом демократичної та правової держави.

Враховуючи системний аналіз норм КПК України та принцип презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 11 Загальної декларації прав людини, відсутні правові підстави стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому із зазначених вище процесуальних статусів, має відношення до вчинення злочину, який розслідується.

Відповідно до положень КПК України, про наявність кримінального провадження стосовно конкретної особи можливо стверджувати виключно у випадку наявності підозрюваних у таких провадженнях.

Окрім того, Європейський суд з прав людини констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (Bohmerv. Germany. 54, 56, Nestakv. Slovakia, 88-89).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року встановлено, що при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості необхідно брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені.

Враховуючи наявні докази, судом встановлено поширення відповідачем недостовірної (негативної) інформації стосовно позивача, шляхом розміщення публікації в мережі Інтернет, поширеної відповідачем. Поширена про позивача інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності та такою, що висловлена у формі фактичних тверджень. Поширення недостовірної інформації про позивача порушує його особисті немайнові права - право на повагу до його честі, гідності та ділової репутації.

Таким чином, враховуючи, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширює інформацію, незалежно від її вини, позовні вимоги ОСОБА_1 про спростування спірної інформації відповідачем є обґрунтованими.

При вирішенні способу спростування недостовірної інформації суд виходить з вимог ч. 7 ст. 277 ЦК України, за якою спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена, тобто в системі Інтернет.

В данному випадку відповідач має спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на особистій сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок» та «Instagram».

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в порядку статті 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації задовольнити.

Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, інформацію, яка розміщена на персональних сторінках у соціальній мережі «Instagram», на сторінці акаунта (gorodetska777) і соціальній мережі «Fасеbоок» сторінки ОСОБА_2 04.05.2022 року (цитати мовою оригінала):

- «… ОСОБА_3 увірвався остаточно! Якщо хочеш дізнатись який твій чоловік розлучись з ним. Головна діюча особа, ОСОБА_4 . Підлість, зрада, меркантильність, жага грошей, лицемірство та брехливість все вилізло назовні. Майже 4 роки я стійко боролася за себе та своїх дітей й не безрезультатно, а ось коли отримала результат, окрім просто «тупих» вчинків недолугого чоловіка, таких як, наприклад, вщент розбити квартиру, якою ти вже не зможеш користуватись, пішли «схеми». «Закадичні друзі», які колись були і моїми, почали звертатись до суду з позовами про повернення позик, які мала повернути я, та котра взагалі ніколи у них ні копійки не брала, більше того, не брав і він, а якщо і брав, то про це мені не повідомляв та зі мною не узгоджував. Після звернення в поліцію щодо шахрайства й телефонної розмови з позивачем, останній від позову відмовився, так зірвалась перша «схема». Після страшенної для всієї країни дати 24.02.2022 я думала як врятувати дітей, працювати, вижити врешті-решт, а тут знову «схема», під час війни…вистачило совісті, нахабства підло брехати, підробляти документи, ганебно обмовляти ту, яка колись була дружиною та сама виховує дітей, залишившися взагалі без нічого; ту яка була подругою родини, з якою разом вирішували багато проблем, а тепер, виявляється, винна гроші… Подивіться уважно на цих людей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ніколи не майте з ними ніяких справ брехуни та шахраї!!!».

Зобов`язати ОСОБА_2 протягом місяця тридцяти календарних днів з дня набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати недостовірну та образливу інформацію про ОСОБА_1 , поширену нею на її персональній сторінці в соціальних мережах «Instagram» та «Fасеbоок» 04.05.2022 року в той же спосіб, як вона була поширена.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 992 (Дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя А.А. Лагода