Справа № 295/8538/20
Провадження № 2/761/2601/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши у відкритому судовому зас іданні в м.Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженого Фонду на ліквідацію Акціонерного товариства «Златобанк» Караченцева Артема Юрійовича про стягнення коштів банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2020 року до Богунського районного суду м.Житомира надійшла зазначена позовна заява.

08.09.2020 року справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю.

В позовних вимогах позивач просить: виплатити Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу кошти в сумі 31 786,00 грн. та виплатити проценти по вкладу від 13.05.2015 року до дня виплати.

Вимоги обгрунтовані тим, що 28 січня 2015 року закінчився вклад «Стабільне майбутнє» та на звернення позивача про повернення коштів, начальник відділення відмовив. Як зазначає позивач, за наполяганням працівників банку 28.01.2015 року був укладений договір «Вільні кошти». На неодноразові звернення про повернення коштів, вони повернуті не були. Вимоги позивача як кредитора були включені до 4-ої черги, однак до дня звернення до суду з позовом не виплачені.

Ухвалою суду від 17.11.2020 року було відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Сторони не зверталися до суду із заявами про слухання справи з викликом сторін.

Відповідач після отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, власним правом не скористався, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено судом, 28 січня 2015 року між ПАТ «Златобанк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Вкладник) був укладений Договір банківського вкладу «Вільні кошти» за умовами якого Банк відкрив владнику вкладний (депозитний) рахунок на якому були розміщені грошові кошти в сумі 28 136,65 грн. зі сплатою 12% річних із видачею вкладу на першу вимогу вкладника.

Як зазначила позивач в позовній заяві, вона неодноразово зверталась до Банку щодо видачі коштів. Однак позивач не надала доказів на підтвердження тієї обставини, що вона зверталась до Банку із заявами про видачу вкладу.

Постановою Правління Національного банку України № 105 від 13 лютого 2015 року до категорії неплатоспроможних було віднесено АТ "ЗЛАТОБАНК", на підставі якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) запровадив у даний банк тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 14 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року. Уповноваженою особою на тимчасову адміністрацію в АТ "ЗЛАТОБАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського Валерія Івановича.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 р. № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗЛАТОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 травня 2015 р. № 99, «Про початок процедури ліквідації АБ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АБ «ЗЛАТОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АБ «ЗЛАТОБАНК`провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського Валерія Івановича строком на 1 рік.

Як вбачається з інформації, розміщеної 27.10.2017 року на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року в справі №826/2184/17 визнано протиправними рішення Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення з ринку ПАТ «Златобанк».

25 жовтня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд залишив без задоволення апеляційні скарги НБУ, Фонду гарантування та ПАТ «Златобанк» і, відповідно, рішення вступило в законну силу.

Як визначає ч. 6 ст.54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнання протиправними (незаконними) та скасування рішень (індивідуальних актів), визначених частиною третьою цієї статті, не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку та відновлення прав акціонерів на момент прийняття такого акта/рішення; не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення банку з ринку та ліквідації; не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 22.10.2018 року погоджено здійснення задоволення вимог кредиторів АТ «ЗЛАТОБАНК», включених до третьої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

В подальшому на сайті Фонду гарантування вкладів було розміщене повідомлення, що з 01 листопада 2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює відшкодування коштів вкладникам ПАТ «ЗЛАТОБАНК» за договорами банківського вкладу незалежно від дати їх закінчення та за договорами банківського рахунку (включаючи карткові рахунки) в межах 200 тисяч гривень засобами Автоматизованої системи виплат Фонду (далі - Система).

Крім того, на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була розміщена інформація, що 19.06.2019 ухвалою Господарського суду міста Києва відкрито провадження у справі № 910/4475/19 про банкрутство АТ «Златобанк». Відповідне оголошення оприлюднено 25.06.2019 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.

В той же час, Фонд гарантування вкладів у повідомленні звернув увагу на те, що відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника і документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження. Тобто граничний строк на заявлення грошових вимог до боржника кредиторами АТ «ЗЛАТОБАНК» - 25.07.2019 року. Відтак, Фонд рекомендував кредиторам АТ «Златобанк» в межах цього строку звернутись зі своїми письмовими заявами з вимогами до боржника у справі №910/4475/19 про банкрутство. Також в листі зазначено, що це не позбавляє кредиторів прав, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як повідомив 27.02.2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019 року по справі №826/2184/17 залишено без задоволення скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 щодо відміни ліквідації ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Враховуючи ситуацію, що склалася, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №431 від 25.02.2019 про призупинення виплат гарантованих сум відшкодування вкладникам АТ «ЗЛАТОБАНК».

Однак, 17.08.2020 року Фонд повідомив, що з метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗЛАТОБАНК», на теперішній час найменування ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗЛАТО», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1483 від 10 серпня 2020 року «Про продовження процедури виведення АТ «ЗЛАТОБАНК» з ринку і призначення уповноваженої особи».

Відповідно до зазначеного рішення продовжено процедуру виведення АТ «ЗЛАТОБАНК» (на теперішній час найменування ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗЛАТО») з ринку шляхом виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів.

Крім того, як повідомив Фонд на офіційному сайті, з 19 березня 2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, продовжено виплати гарантованого відшкодування вкладникам ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗЛАТОБАНК» за договорами банківського вкладу та банківського рахунку (включаючи карткові рахунки) в межах 200 тисяч гривень. Відшкодування коштів вкладникам проводиться через відділення банків-агентів Фонду, підключених до Автоматизованої системи виплат Фонду.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, мають задовольнятися у порядку черговості, встановленому статтею 52 Закону, після початку процедури ліквідації банку за рахунок коштів, одержаних у результаті його ліквідації та продажу майна (активів) (пункт 4 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Запровадження тимчасової адміністрації у банку та початок процедури ліквідації унеможливлює виплату коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відкликання Національним банком України банківської ліцензії ПАТ «Злато Банк» та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора, визнаних в межах ліквідаційної процедури банку, але заявлених до стягнення в іншому порядку, не допускається, оскільки це має наслідком порушення рівності прав вкладників банку та порушує принципи виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Подібні за змістом висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №910/23398/16 і від 22 серпня 2018 року у справі №559/1777/15-ц.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вимоги ОСОБА_1 на суму 31 786,00 грн. було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Злато Банк», як вбачається з матеріалів справи. Позивач не втратила право на ці кошти. Процедура ліквідації банку триває.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження процедури ліквідації банку не має наслідком припинення зобов`язань між банком та вкладником.

Процедури й обмеження, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», слід визнати такими, що переслідують легітимну мету та не становлять непропорційного втручання у права вкладника неплатоспроможного банку.

Аналогічні висновки зробив Касаційний цивільний суд Верховного Суду в Постанові від 18 лютого 2021 року, справа 757/63349/19-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що стягнення з відповідача на користь позивача коштів, поза процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» призведе до порушення прав інших вкладників, позивачу не було відмовлено у виплаті гарантованої суми, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженого Фонду на ліквідацію Акціонерного товариства «Златобанк» Караченцева Артема Юрійовича про стягнення коштів банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула