Провадження № 2/201/979/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючого судді Батманової В.В.

з секретарем судового засідання Турбаївською М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стартова Ольга Сергіївна про визнання договору частково недійсним, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 12 листопада 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стартова Ольга Сергіївна про визнання договору частково недійсним, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог було вказано, що 28 серпня 2010 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.10.2017. У листопаді 2020 року позивач та відповідач домовились укласти договір, яким би вони підтвердили, що їхні частки у праві спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру є рівними, тобто по Ѕ частці у кожного. І у зв`язку із поділом вказаної квартири між співвласниками спільної сумісної власності, право спільної сумісної власності на квартиру припиняється, а замість цього позивач та відповідач набувають право спільної часткової власності на вказану квартиру. Крім того, відповідач запропонувала позивачу одночасно в договорі прописати те, що він передає безоплатно у власність відповідача свою Ѕ частку квартири, і одноособовим власником вищезазначеної квартири стає тільки відповідач - ОСОБА_2 , а вона після цього за усною домовленістю візьме на себе обов`язок не звертатись до суду з позовною заявою чи заявою про видачу наказу про стягнення з мене аліментів на утримання дитини. 13.11.2020 між позивачем та відповідачем було укладено змішаний договір про визначення часток у праві спільної часткової власності подружжя та дарування Ѕ частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області - Старовою Ольгою Сергіївною, зареєстрованого у реєстрі за № 1236. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2021 року у справі № 201/10645/20 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Майже весь 2021 рік позивач перебував за кордоном на заробітках, і повернувшись восени до України, дізнався, що колишня дружина, всупереч домовленостям, та в супереч своєї власної пропозиції, звернулась до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, до досягнення сином повноліття. Згідно Судового Наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2021 року з позивача стягуються аліменти на утримання спільної дитини, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06 січня 2021 року.

У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати недійсним Змішаний договір про визначення часток у праві спільної часткової власності подружжя та дарування Ѕ частки квартири в частині безоплатної передачі ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 дару - 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55138081 від 13.11.2020 15:30:06, прийняте приватний нотаріусом Старовою Ольгою Сергіївною, Дніпровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області, щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер РНОНМ: НОМЕР_1 , та скасувати запис про право власності/ довірчої власності: 39181634 щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на Ѕ квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер РНОНМ: НОМЕР_1 . Припинити право власності за ОСОБА_2 на Ѕ квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер РНОНМ НОМЕР_1 .

Позивач в судове засідання 13 червня 2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача надала заяву про можливість закінчення розгляду справи без її участі, заперечувала проти задоволення позову оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження доводів викладених у позовній заяві та відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним, про що зазначила у відзиві на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи, що сторони надали пояснення, докази необхідні для розгляду справи були дослідженні судом, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача.

Вивчивши думки сторін, матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що 28 серпня 2010 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню спільну дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.10.2017.

У листопаді 2020 року позивач та відповідач домовились укласти договір, яким би вони підтвердили, що їхні частки у праві спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру є рівними, тобто по Ѕ частці у кожного. У зв`язку із поділом вказаної квартири між співвласниками спільної сумісної власності, право спільної сумісної власності на квартиру припиняється, а замість цього позивач та відповідач набувають право спільної часткової власності на вказану квартиру.

13.11.2020 між позивачем та відповідачем було укладено змішаний договір про визначення часток у праві спільної часткової власності подружжя та дарування Ѕ частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області - Старовою Ольгою Сергіївною, зареєстрованого у реєстрі за № 1236.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2021 року у справі № 201/10645/20 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Згідно судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2021 року з позивача стягуються аліменти на утримання спільної дитини, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06 січня 2021 року.

Відповідно до п. 5 вказаного договору, ОСОБА_1 подарував (безплатно передав у власність), а ОСОБА_2 прийняла в ДАР 14 (одну другу) частку квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Цей дар сторони оцінюють в 200 000 грн.

У пункті 11 вказаного договору позивач підтвердив:

«Ми, Сторони, однаково розуміємо значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджуємо дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не носить характеру удаваного, і не є зловмисним. Всі надані нами для укладання цього договору та реєстрації прав на вказану частку квартири відомі і документи є правдивими дійсними і правильними».

У пункті 13 сторони підтвердили, що не позбавлені дієздатності, не перебувають під опікою та піклуванням, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомлювати суті цього договору.

Крім того, витрати, пов`язані з укладенням та оформленням вказаного договору були проведені за рахунок позивача, що підтверджено у п. 22 договору.

Підписуючи змішаний договір, сторони стверджували, що такий правочин відповідає їхнім намірам, вони однаково розуміють значення, умови договорів, його природу й правові наслідки, бажають їх реального настання. Будь-яка умова з боку відповідача вчинити певні дії договором не передбачена

За змістом ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою. п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За вимогами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ніш. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, під час укладання спірного змішаного договору було дотримано усі вимоги діючого законодавства, а саме: договір укладено в нотаріальній формі, сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним та відповідало волі сторін, були відсутні будь які обмеження та заборони.

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним, та, відповідно, для задоволення позову.

Вказаний висновок повністю узгоджується з позицією Верховного Суду викладеними у постановах справа № 761/30040/16-ц від 18.02.2021 року, № 201/2166/18 від 02.06.2021 року, № 754/16128/17 від 10.08.2021 року, № 307/664/16-ц від 19.08.2021 року.

На підставі викладеного, ст.ст. 203, 205, 234, 1046 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень », керуючись ст. ст. 4,12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стартова Ольга Сергіївна про визнання договору частково недійсним, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності на нерухоме майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова