КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9050/2022
справа №759/5750/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Незвіського Дмитра Ярославовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року, постановлену під головуванням судді Шум Л.М.,

у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року адвокат Незвіський Д.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. Просив суд видати судовий наказ, яким стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, від дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

02 червня 2022 року Святошинським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

16 червня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого документа - судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Заяву мотивує тим, що за заявою ОСОБА_1 Святошинським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина.

Вказує, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року шлюб розірвано.

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 22 березня 2019 року Святошинським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини.

Таким чином зазначає, що стягнення аліментів з одного з батьків на утримання дитини вже вирішено Святошинським районним судом міста Києва у справі №759/5005/19.

Вказує, що у даному випадку видача помилкового виконавчого листа призвела до існування двох суперечливих один одному виконавчих листів у різних цивільних справах, однак на утримання однієї і тієї ж дитини ОСОБА_3 .

Мотивуючи наведеним, просила суд визнати виконавчий документ - судовий наказ Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Визнано судовий наказ, виданий 02 червня 2022 року Святошинським районним судом м. Києва у справі №759/5750/22 за заявою ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Незвіським Д.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

Вказує, що не згоден з висновками суду про те, що судовий наказ було видано помилково, оскільки у разі спору батьків про місце проживання дитини з одним із них, батьки або один із них не може звертатись до суду із заявою про видачу судового наказу тому, що існує спір про право.

Вказує, що розгляд справи відбувся з грубим порушенням норм процесуального права, а саме справа розглянута за відсутності стягувача ( ОСОБА_1 ) та його представника - адвоката Незвіського Д.Я., не повідомлених належним чином про дату, час і місце засідання суду, що є безальтернативною (абсолютною) підставою для скасування постановленої ухвали.

Зазначає, що системний аналіз та тлумачення норм сімейного законодавства чітко вказує на те, що той з батьків, разом з яким проживає дитина, має право на стягнення аліментів з іншого із батьків, який проживає окремо від дитини. Той із батьків дитини, хто проживає окремо від такої дитини, несе обов`язок здійснювати утримання в грошовій і (або) натуральній формі.

Питання наявності спору між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, жодним чином не пов`язано з правом або відсутністю права звернутись із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання такої дитини. Таких норм-заборон чи норм-запобіжників законодавство України не містить.

Вказує, що судовий наказ від 02 червня 2022 року, виданий Святошинським районним судом міста Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_2 (боржниця) на користь ОСОБА_1 (стягувач) аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , є цілком законним та правильним, а тому жодних підстав визнавати його таким, що не підлягає виконанню, немає.

Вказує, що висновок суду про те, що дитина не проживає з ОСОБА_1 не підтверджено жодними доказами, відтак такий висновок є необґрунтований.

Вказує, що звертаючись із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, заявником - адвокатом Незвіським Д.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 , який одночасно діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , було подано копії актів обстеження умов проживання дитини саме за адресою місця проживання батька ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Обставина та факт проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 жодним чином (доказами) не спростована. Також звертає увагу, що боржниця ( ОСОБА_2 ) жодним чином не заперечує та не спростовує факт проживання дитини з батьком.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу Святошинського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року у цивільній справі № 759/5750/22 таким, що не підлягає виконанню.

26 липня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

Вказує, що ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року є законною та обґрунтованою.

Зазначає, що судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/5005/19 від 22 березня 2019 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 13 березня 2019 року, до досягнення дитини повноліття.

Постановою державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 58883181.

Постановою державного виконавця від 19 квітня 2019 року в зазначеному виконавчому провадженні звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Судове рішення виконується в порядку примусового виконання і на даний час.

Таким чином, стягнення аліментів з одного з батьків на утримання дитини 22 березня 2019 року вже вирішено Святошинським районним судом м. Києва у справі № 759/5005/19.

Помилкова видача судового наказу Святошинським районним судом м. Києва у справі № 759/5750/22, провадження № 2-н/759/114/22 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 створила правовий дисонанс у правовідносинах, що виникли між сторонами.

Вказує, що після викрадення дитини, а саме з 09 січня 2022 року, ОСОБА_1 протягом семи місяців, неодноразово вимагав від ОСОБА_2 повернути грошові кошти, у сумі, що стягнуто з нього в рамках вказаного вище виконавчого провадження. Не отримавши від неї тієї суми, яку останній забажав, ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про видачу виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, яку протягом більш ніж сім місяців не повертає матері та продовжує утримувати у себе без законних на те підстав, діючи не в інтересах дитини, а переслідуючи мету наживи та особистого збагачення.

Вказує, що у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком. Однак рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року по цивільній справі № 759/17341/20 відмовлено ОСОБА_1 у позові про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним та передання дитини. Постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року залишено без змін. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у цивільній справі № 759/17341/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 у січні 2019 року звертався до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином.

За наслідками розгляду справи №759/1382/19 Святошинським районним судом м. Києва від 17 грудня 2019 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини. Визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 шляхом встановлення зустрічей з дитиною за місцем проживання батька.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 у цій же справі вказане рішення скасовано в частині усунення перешкод батьку у спілкуванні та вихованні дитини, в частині визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини змінено, визначено місцем зустрічей батька з сином - місце, де проживає дитина.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 759/1382/19 постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року змінено в частині визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, збільшено час зустрічей батька з дитиною за місцем проживання дитини з матір`ю.

Вказує, що ОСОБА_1 при поданні до Святошинського районного суду м. Києва заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини не довів до відома суду, що дитина з ним не проживає, а тимчасово перебуває внаслідок незаконних дій ОСОБА_1 , а тому судовий наказ обгрунтовано визнано таким, що не підлягає виконанню.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Попіка І.А. доводи апеляційної скарги підтримали.

Заінтересована особа ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що за обставинами даної справи не доведено факт постійного проживання дитини з ОСОБА_1 , дитина проживає з матір`ю, а між сторонами убачається наявність спору щодо місця проживання дитини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення стягувача, колегія суддів установила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини 3 вищевказаної статті суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

З матеріалів справи убачається, що 16 червня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого документа-судового наказу таким, що не підлягає виконанню (а.с.33-111).

Відповідно до частин 2,3,5 статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

У 15 абзаці оскаржуваної ухвали суд першої інстанції вказав, що "в судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені належним чином" (а.с.114 зворот).

Разом з цим, апеляційний суд констатує, що матеріали цивільної справи не містять відомостей про повідомлення стягувача та боржника про дату, час і місце розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" судовий наказ є виконавчим документом.

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пунктів 4 та 5 частини 1 статті 161 ЦПК України:

1. Судовий наказ може бути видано, якщо:

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтями 183 та 184 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, сімейним та процесуальним законодавством визначено, що право вимоги про стягнення аліментів на підставі судового наказу належить тому з батьків або іншому законному її представнику, з яким вона проживає.

При зверненні до суду відповідний заявник повинен дотримуватися процесуальної дисципліни та вимог закону, які наділяють його статусом особи, якій належить право вимоги.

Процесуальний порядок перегляду питань за судовим наказом про стягнення аліментів для боржника визначений також статтею 173 ЦПК України, згідно із якою суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За загальним правилом підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Судом установлено наступне.

З даних свідоцтва про народження НОМЕР_1 убачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . У графі батько вказаний ОСОБА_1 , у графі мати - ОСОБА_2 (а.с.10, 43).

З даних довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13 лютого 2019 року убачається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.44).

З даних витягу державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання убачається, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 (а.с.45).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.46-47).

22 березня 2019 року Святошинським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто із 13 березня 2019 року, до досягнення повноліття дитини (а.с.48).

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Половцем А.М. від 15 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №58883181 по виконанню судового наказу №759/5005/19 виданого 10 квітня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а.с.49).

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Половцем А.М. від 19 квітня 2019 року звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 (а.с.51-52).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з дитиною задоволено.

Вирішено усунути ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення днів зустрічі за місцем проживання батька (а.с.53-57).

Постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року рішення Святошинського районного суду змінено в частині визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином (а.с.59-66).

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року постанову Київського апеляційного суду змінено. Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його вихованні:

1) можливість зустрічей кожної першої і третьої суботи та неділі з 11 год 00 хв суботи до 19 год 30 хв неділі за місцем проживання дитини з матір`ю;

2) можливість спільного відпочинку один календарний тиждень влітку та один календарний тиждень в зимовий період під час відпустки батька без присутності або у присутності матері дитини;

3)можливість спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня, що забезпечує гармонійний і здоровий розвиток дитини;

4) можливість спільного святкування у непарні роки наступних свят: Новий рік (31 грудня) з 20 год 00 хв до 19 год 00 хв наступного дня після свята, Різдво Христове (7 січня), Пасха (Великдень), Трійця;

5) можливість спільного святкування дня народження батька (1 березня).

В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року залишено без змін.

Окрім того, установлено, що в жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та передавання дитини. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову. Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року залишено без змін.

Судовими рішення установлено відсутність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком з огляду на те, що таке відповідає якнайкращим інтересам дитини.

При цьому, судовим рішенням (судовим наказом) стягнуто аліменти з батька ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо проживання дитини з батьком з посиланням на дані актів обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 від 11 січня 2022 року, а також за адресою АДРЕСА_3 від 20 квітня 2022 року, 27 квітня 2022 року, оскільки акти самі по собі не підтверджують факт постійного проживання малолітньої дитини з батьком, а тимчасове перебування дитини за місцем проживання батька не є підставою для вирішення питання про стягнення аліментів на його користь.

Таким чином, у цій справі установлено, що судовим рішенням, яке набуло чинності, установлено про відсутність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, окрім того, судовим рішенням ( судовим наказом) стягнуто аліменти з батька на користь матері на утримання малолітньої дитини, отже за таких обставин слід дійти висновку про відсутність у ОСОБА_1 права вимоги, відтак судовий наказ за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ураховуючи наведене, апеляційна скарга адвоката Незвіського Дмитра Ярославовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Незвіського Дмитра Ярославовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати судовий наказ від 02 червня 2022 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва у справі №759/5750/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова