Справа № 459/3126/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В.
Провадження № 22-ц/811/1634/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача КП «Червонограджитлокомунсервіс» про невчинення перешкод в користуванні спільним майном,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні спільним майном будинку - допоміжним приміщенням (сушилкою), яка розташована на другому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 шляхом відновлення входу в допоміжне приміщення з сходової клітини та встановлення дверей.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 .

У 2018 році нею було виявлено, що сусід ОСОБА_4 (попередній власник квартири АДРЕСА_3 ) в порушення будівельних норм та норм діючого законодавства про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, перемурував вхід у сушильне (допоміжне) приміщення шляхом демонтажу наявних дверей в допоміжне приміщення, яким користувалися квартири першого та другого поверху під`їзду.

Вказувала також, що сусідом було вибито отвір та влаштовано дверний прохід у його власну, на той час, квартиру, за рахунок чого збільшено загальну площу квартири з двохкімнатної на трьохкімнатну.

Зазначала, що вказана площа допоміжного приміщення не включена до загальної площі квартири, оскільки всі заходи щодо її приєднання вчинені ОСОБА_4 самовільно та без будь-яких дозвільних документів, всупереч нормам діючого законодавства.

Стверджувала, що вона пропонувала ОСОБА_4 добровільно на добросусідських відносинах відновити вхід у допоміжне приміщення, але всі її прохання були залишені ним без уваги. Тому вона була змушена звертатися в різні інстанції, зокрема, КП «Червонограджитлокомусервіс», Управління містобудування та архітектури Червоноградської міської ради, Департамент Державної архітектурно будівельної інспекції, поліцію, тощо.

Так, звертала увагу, що Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс» у своєму листі №23881/15 від 10 жовтня 2018 року повідомило, що власнику квартири було видано припис про звільнення місця загального користування, а 30 серпня 2021 року. Комунальне підприємство повідомило про попередження мешканця ОСОБА_4 щодо необхідності надання доступу до сушилки всім іншим співвласникам багатоквартирного будинку, але всі попередження залишені ним без уваги та відповідного реагування, тому позивач, як співвласник багатоквартирного будинку, не має можливості реалізувати своє визначене законом право на користування майном, що перебуває у спільній власності.

Вказувала , що 08 вересня 2021 ОСОБА_4 продав належну йому квартиру АДРЕСА_3 та відповідно до договору купівлі-продажу передав її у власність ОСОБА_1 .

Для відновлення свого права, як співвласника багатоквартирного будинку, вона запропонувала відповідачу надати доступ до допоміжного приміщення та не чинити перешкод в користуванні ним іншим співвласникам першого та другого поверху нашого під`їзду шляхом відновлення входу на сходову клітину. Проте, відповідач проігнорував її прохання та не вчинив жодних дій по відновленню порушеного права на користування спільним майном. КП «Червонограджитлокомунсервіс» було попереджено ОСОБА_1 про необхідність відновлення входу в допоміжне приміщення із сходової клітки до 01 жовтня 2021 року та не вчинення перешкод в користуванні допоміжним приміщенням іншим співвласникам будинку.

Однак, станом на час звернення до суду відповідач не вчинив жодних дій, зазначених у попередженні. Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом, оскільки вважає, що відсутні інші способи захисту її порушених цивільних прав та інтересів.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача КП «Червонограджитлокомунсервіс» про не вчинення перешкод в користуванні спільним майном- задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) не чинити перешкод в користуванні спільним майном будинку - допоміжним приміщенням (сушилкою), яка розташована на другому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 шляхом відновлення входу в допоміжне приміщення з сходової клітки та встановлення дверей.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ) сплачений нею судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що на судове засідання на 23 травня 2022 року ОСОБА_1 не було повідомлено жодним способом, незважаючи на наявність у суду можливості у суду можливості надіслати останньому повістку поштою, електронною поштою або ж повідомити по телефону.

Вказує. що для залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору необхідно зазначити на яких підставах таких осіб належить залучити до участі у справі, а також на які права та обов`язки третіх осіб може вилинути рішення суду.

Також зазначає, що у даній справі відсутні будь-які підстави для залучення КП «Червонограджитлокомунсервіс» в якості третьої особи, оскільки такий учасник не має ніякого відношення до справи, а рішення суду у справі № 459/3126/21 не вплине на права та обов`язки даного учасника.

Вважає, що при купівлі квартири відповідачу не було відомо про спір щодо заначеного приміщення, а отже можна ствержувати, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено що позивачці ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на квартиру від 26.12.1997 (а. с. 5).

Її сусідом являється відповідач - ОСОБА_5 , який зі своєю сім`єю проживає у квартирі АДРЕСА_3 та яку придбав у третьої особи - ОСОБА_4 , що підтверджується самим відповідачем.

У будинку, де проживають сторони, є допоміжні приміщення (сушилки). Одним з таких допоміжних приміщень (сушилкою) користується відповідач.

ОСОБА_3 , не погоджуючись із цим, просила ОСОБА_1 звільнити дане приміщення, проте безрезультатно.

ОСОБА_3 зверталася із заявою від 12 вересня 2018 року до директора КП «Червонограджитлокомунсервіс», у якій, зокрема, просила повернути сушилку для цільового її використання усіма мешканцями будинку (а. с. 7).

У відповідь на заяву позивачки КП «Червонограджитлокомунсервіс» листом №3881/15 від 10 жовтня 2018 року повідомило, що власнику квартири видано припис про звільнення місця загального користування, а в разі невиконання припису до власника квартири будуть вжиті заходи, передбачені чинним законодавством (а. с. 6).

Окрім цього, листом №3994/01 від 30 серпня 2021 року КП «Червонограджитлокомунсервіс» надало відповідь ОСОБА_3 на її звернення від 02 серпня 2021 (а. с. 8), у якому зазначило, що у разі відсутності протоколу співвласників, який би підтверджував законність використання гр. ОСОБА_4 допоміжного приміщення, незаконно зайняте ним допоміжне приміщення (сушила) підлягає звільненню із наданням доступу іншим співвласникам шляхом відновлення входу із сходової клітки. Станом на момент надання відповіді мешканець ОСОБА_4 не надав в адміністрацію підприємства жодних документів, які б підтверджували правомірність та надавали йому право на одноосібне користування допоміжним приміщенням та на замурування входу із сходової клітки (а. с. 9).

ОСОБА_3 зверталася до Управління містобудування та архітектури Червоноградської міської ради із заявою від 11 серпня 2021 року, у якій просила притягнути до відповідальності власника кв. №4 та заставити його відновити вхід з допоміжне приміщення (сушилку), повідомивши обставини спірних правовідносин між ними (а. с. 11).

Аналогічна заява була скерована на адресу Департаменту державної архітектурно -будівельної інспекції у Львівській області (а. с. 13).

У листі - відповіді №16-17/104 від 27 серпня 2021 року, адресованій ОСОБА_3 , Управління містобудування та архітектури зазначило, що приміщення, приєднане до квартири АДРЕСА_3 відноситься до приміщень загального користування і є спільним майном багатоквартирного будинку, яке не може бути поділене між співвласниками. Також вказано, що заява скерована до управителя будинку КП «Червонограджитлокомунсервіс» для розгляду по суті та прийняття відповідних мір (а. с. 12).

КП «Червонограджитлокомунсервіс» листом №4096/01 від 06 вересня 2021 року повідомило, що мешканця кв. АДРЕСА_3 було попереджено 09 серпня 2021 року про те, що приміщення загального користування (в тому числі допоміжні) являються спільним майном багатоквартирного будинку. У разі відсутності протоколу співвласників, який би підтверджував законність використання гр. ОСОБА_4 допоміжного приміщення, незаконно зайняте ним допоміжне приміщення (сушила) підлягає звільненню із наданням доступу іншим співвласникам шляхом відновлення входу із сходової клітки. Таких документів ОСОБА_4 не надав (а. с. 10)

Відповідачу ОСОБА_1 КП «Червонограджитлокомунсервіс» направляло попередження №4412/01 від 20 вересня 2021 року, у якому вимагали звільнити незаконно зайняте допоміжне приміщення - сушилку із відновленням входу із сходової клітки до 01 жовтня 2021 року, оскільки такими неправомірними діями порушуються права інших співмешканців (співвласників) будинку, що є недопустимим (а. с. 14). Даний лист - попередження був отриманий мамою відповідача 23 вересня 2021 року, відмітка про що міститься у копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с.15).

Також в матеріалах справи міститься копія заяви мешканця будинку АДРЕСА_9 ОСОБА_4 від 21 березня 1994 року, адресованої Голові міськвиконкому, наступного змісту: «Прошу надати дозвіл на переобладнання сушильної кімнати в житлову». На заяві міститься напис «Не заперечую, начальник ДКП /підпис/ Соловій». Під написом містяться підписи наступних осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (а. с. 63).

Із листа Виконавчого комітету Червоноградської міської ради вбачається, що будинок АДРЕСА_1 не перебуває у комунальній власності Червоноградської міської ради, він був списаний з балансу КП «Червонограджитлокомунсервіс». Також вказано, що у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 (1,2 під`їзд) об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не створювалося (а. с. 96).

Також ОСОБА_3 долучено до матеріалів справи копію технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого станом на 14.07.2021, з якого видно, що квартира складається з двох житлових кімнат, коридору, кухні та ванної кімнати (а. с. 155-157).

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та його адвокат у судове засідання, призначене на 23 травня 2022 року не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до частини шостої, сьомої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадку, встановлених цим Кодексом, одночасно з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності на цій офіційній електронній адресі або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, відсутністю сторони чи іншою учасником справи. У разі ненадання учасниками інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається, зокрема фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця проживання, зареєстрованого в установленому порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - вимагає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не залишають її в суттєво менш сприятливі позиції в конкурентній боротьбі з опонентом (ГУРЕПКА проти УКРАЇНИ (№ 2), N 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний суд розглядається як фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б прийняте до розгляду, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у цьому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути оскаржена в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й у достатній час, щоб досягти підготовки до справи (ТРУДОВ проти РОСІЇ, N 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно телефонограми секретар судового засідання Адріана Горощук повідомила відповідача та представника відповідача ОСОБА_2 за номером телефону НОМЕР_3 про розгляд справи 23 травня 2022 року (а.с. 153). Крім цього, в позовній заяві ОСОБА_1 вказував свій контактний номер телефону НОМЕР_4 і в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення останнього про дату, час і місце судового засідання за вказаним номером телефону.

Відповідно до частини дев`ятої статті 128 ЦПК України суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Отже, повідомлення учасників справи телефонограмою не відповідає встановленому порядку повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Тому відсутні визначені процесуальним законом докази належного повідомлення ОСОБА_1 про призначений розгляд справи у суді першої інстанції на 23 травня 2022 року. Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду 10 вересня 2021 року по справі № 295/8610/15-ц.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства. Вказане узгоджується х правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вказаних обставин, суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання, на зазначену обставину, як на підставу скасування оскаржуваного рішення останній покликається в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2022 року на підставі п. 3. ч. 3 ст. 376 , п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України з ухваленням нового рішення у справі по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

В ч. 1 ст. 5 цього ж Закону зазначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

У відповідності до ч.ч. 1.2 ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділене між співвласниками і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09 листопада 2011 року у справі № 1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Згідно ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою . Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з роз`ясненнями п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 725/5551/16-ц.

Судом встановлено, що відповідач користується допоміжним приміщенням (сушилкою), обмеживши доступ до нього позивачці, яка також є його співвласником відповідно до положень ЦК України та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Позивачка бажає користуватися спірним допоміжним приміщенням, проте відповідач чинить їй перешкоди.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що він правомірно користується спірним допоміжним приміщенням, оскільки згідно заяви від 21 березня 1994 року позивачка надала згоду на переобладання сушильної кімнати в житлову є необґрунтованими, оскільки встановлено, що напис «не заперечую» зазначив начальник ДКП Соловій, а ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 лише проставили свої підписи, без зазначення згоди на такі дії, можливо лише ознайомившись із такою заявою (а. с. 63).

Крім цього, у відповідності до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , копія якого знаходиться в матеріалах справи ОСОБА_3 стала власником квартири № 12 лише 26 грудня 1997 року, тобто на час підписання заяви вона не була власником квартири і співвласником допоміжних приміщень.

Судом встановлено, що мешканці будинку, в тому числі і позивачка, заяви чи будь-якого іншого рішення щодо надання йому згоди на використання допоміжного приміщення (сушилки) не надавали, матеріалами справи протилежного не встановлено. Будь-яких правовстановлючих документів на дане приміщення відповідач суду не представив.

В судовому засіданні позивачка заперечує надання згоди відповідачу на користування спірним приміщенням, стверджує, що ОСОБА_4 (попередній власник квартири) просив надати йому спірне допоміжне приміщення у тимчасове користування для зберігання особистих речей, проте самовільно переобладнав його у житлову кімнату та приєднав до квартири № 4 . Відповідач ОСОБА_1 не звертався до неї за отриманням згоди на використання спірного допоміжного приміщення, такої згоди вона йому не давала.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів згоди співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 на використання саме відповідачем ОСОБА_1 спірного допоміжного приміщення (сушилки), це свідчить про порушення прав позивачки, як співвласниці багатоквартирного житлового будинку, на користування спірним допоміжним приміщенням (сушилкою).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 653/1096/16-ц.

Крім цього, колегія суддів враховує те, що власником квартири ОСОБА_1 став лише 08 вересня 2021 року і саме з цього часу він почав користуватися спірним допоміжним приміщенням (сушилкою), чим почав порушувати законні права співвласників багатоквартирного житлового будинку.

Враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_3 заявлено негаторний позов, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2022 року підлягає до скасування на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) не чинити перешкод в користуванні спільним майном будинку - допоміжним приміщенням (сушилкою), яка розташована на другому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 шляхом відновлення входу в допоміжне приміщення з сходової клітки та встановлення дверей.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ) сплачений нею судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколоти Т.І.