Справа № 444/1011/20 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/4604/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м.Львів

Справа № 444/1011/20
Провадження № 22ц/811/4604/21
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів: Мікуш Ю. Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю: прокурора ОСОБА_1 ,
представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Жовківського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Жовква 25 листопада 2021 року у складі судді Ясиновського Р.Б., у справі за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави - в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах,- Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 , тепер - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до Львівської районної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЕМДЖІ», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договорів міни та витребування майна,-
встановив:
4 травня 2020 року Військова прокуратура Західного регіону України звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що у листопаді 2019 року на адресу Військової прокуратури Західного регіону України надійшло повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо надходження від ТзОВ «БІЕМДЖІ» звернення про надання дозволу на запуск за лінію прикордонних інженерних споруджень, яка знаходиться на території Річківської сільської ради Жовківського району (тепер Рава-Руської міської ради Львівського району) Львівської області, для виготовлення технічної документації щодо належної ТзОВ «БІЕМДЖІ» земельної ділянки площею 7,1774 га, кадастровий номер: :27:000:0004, яка належить товариству на підставі договору купівлі-продажу. Прокурор стверджує, що вказана земельна ділянка розташована між лінією державного кордону та лінією інженерно-технічних споруд, відноситься до земель оборони, а перебування вказаної земельної ділянки у приватній власності ТзОВ «БІЕМДЖІ» порушує вимоги чинного законодавства України та є порушенням інтересів держави. Вказує, що постановою Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2007 року у справі № 2а-128/07/1308 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та інших трьох фізичних осіб було вирішено передати у власність позивачів, членів фермерського господарства «Біля Рати», земельні ділянки площею 1,79 га кожна для сільськогосподарського використання. На підставі вказаної постанови суду 3 квітня 2008 року Жовківською районною державною адміністрацією було оформлено відповідні державні акти на право власності на ці земельні ділянки. Надалі на підставі договорів міни від 16 серпня 2008 року, що були укладені за участі зазначених громадян та ряду інших осіб, та відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2008 року у справі № 2а-2495/08, за ТзОВ «Фаворит-Інвест» було оформлено право власності і серед іншого, на спірну земельну ділянку з кадастровим номером: :27:000:0004 площею 7,1774 га для ведення підсобного сільського господарства. Ця земельна ділянка була утворена шляхом об`єднання чотирьох земельних ділянок, які раніше перебували у власності громадян - відповідачів у цій справі. Надалі спірна земельна ділянка була відчужена на користь ТзОВ «Торговий дім Геосистеми» на підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2009 року, укладеного між вказаним товариством та ТзОВ «Фаворит-Інвест». 23 липня 2018 року земельна ділянка була набута ТзОВ «Китай Агро Україна» на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між арбітражним керуючим - ліквідатором ТзОВ «Торговий дім Геосистеми» та ТзОВ «Китай Агро Україна», а 9 липня 2019 року - ТзОВ «БІЕМДЖІ» згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки між вказаним товариством та ТзОВ «Китай Агро Україна». Також зазначено що згадана вище постанова Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2007 року у справі № 2а-128/07/1308, на підставі якої земельні ділянки були передані на користь членів фермерського господарства «Біля Рати», переглядалася в апеляційному та касаційному порядку. Після передачі справи на новий розгляд, остаточним рішенням у справі, а саме: постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі № 876/1008/15 постанову Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2007 року було скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову громадян до Жовківської районної державної адміністрації було відмовлено повністю. Вказаним рішенням суду було встановлено, що відповідні земельні ділянки знаходяться між лінією державного кордону України та інженерно-технічними спорудами для забезпечення охорони державного кордону. Прокуратура вважає, що набута ТзОВ «БІЕМДЖІ» земельна ділянка з кадастровим номером :27:000:0004 загальною площею 7,1774 га відноситься до земель оборони та входить до складу прикордонної смуги, на неї поширюється прикордонний режим з усіма визначеними законодавством обмеженнями, тож ТзОВ «БІЕМДЖІ» не може володіти, розпоряджатись та користуватись вказаною земельною ділянкою. Просить визнати недійсним та скасувати чотири державні акти на право власності на земельні ділянки від 3 квітня 2008 року, видані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; визнати недійсними чотири договори міни від 16 серпня 2008 року, укладені між вказаними громадянами та ТзОВ «Фаворит-Інвест», та витребувати у ТзОВ «БІЕМДЖІ» спірну земельну ділянку площею 7,1774 га.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржено Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері. Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що рішення підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права. Зазначає, що первинно спірні земельні ділянки оформлені як об`єкт речового права (до цього моменту дані земельні ділянки відносилися до земель прикордонної смуги відповідно до норм законодавства) на підставі постанови Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2007 року у справі №2а-128/07/1308, яку скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі №876/10081/15. Спірні земельні ділянки набуті ТОВ «Фаворит-Інвест» незаконно та підлягають витребуванню на користь власника. Судом першої інстанції помилково взято до уваги наявність постанови Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2008 року у справі №2а-2495/08 як обставину, що підтверджує законність набуття ТОВ «Фаворит-Інвест» права власності на земельну ділянку, та як наслідок,- законність набуття такого права ТОВ «БІЕМДЖІ». Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

13 січня 2022 року Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про підставність апеляційної скарги, яка підлягає задоволенню із скасуванням оскарженого рішення і прийняттям нового рішення про задоволення позову.

2 лютого 2022 року представник ТОВ «БІЕМДЖІ» Сало А.М. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними, а рішення першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим судом при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, за повного з`ясування усіх обставин справи. Додатково зазначено, що прокурором пропущено позовну давність для звернення із цим позовом до суду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.
Суд критично оцінює посилання прокурора про перебування спірної у даній справі земельної ділянки в межах прикордонної смуги з огляду на посилання у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року про те, що: «спірна земельна ділянка знаходиться в межах лінії Державного кордону України та інженерно-технічних споруд по охороні державного кордону…».
Вказана постанова містить посилання про перебування однієї земельної ділянки у межах прикордонної смуги, проте постанова не дає змоги ідентифікувати яка саме із семи земельних ділянок площею 1,79 га кожна та загальною площею 12,53 га знаходилася в межах між лінією державного кордону та інженерно-технічними спорудами. Натомість, площа земельної ділянки, яка є предметом розгляду даної справи, є відмінною та становить 7,1774 га. Суд також бере до уваги той факт, що посилань на докази, на підставі яких у справі № 876/10081/15 суд прийшов до висновку про перебування ділянки в межах прикордонної смуги, постанова від 19 квітня 2016 року не містить, а також те, що учасниками справи № 876/10081/15 були інші особи, аніж у даній судовій справі. Відтак, приналежність згаданої у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року земельної ділянки до земельної ділянки, що є предметом розгляду у даній справі, прокурором та позивачами не доведена, а виходячи із положень ст. 82 ЦПК України, підстав для звільнення від доказування відповідної обставини суд не вбачає.
Натомість, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2008 року у справі № 2а-2495/08 було задоволено позовну заяву ТзОВ «Фаворит-Інвест» до Управління земельних ресурсів у Жовківському районі Львівської області та Управління земельних ресурсів у Пустомитівському районі Львівської області. Судом вирішено, зокрема, зобов`язати відповідачів погодити технічну документацію по переоформленню та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, не чинити перешкоди та видати ТзОВ «Фаворит-Інвест» державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення фермерського господарства, розташовані на території Річківської сільської ради Жовківського району (тепер Рава-Руської міської ради Львівського району) Львівської області площею 5,3480 га і 7,1774 га, а також на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області загальною площею 30,701 га та 22,7967 га. Зазначена постанова набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалася.
Як визначено у даній постанові, згідно укладених договорів міни від 16 серпня 2008 року між ТзОВ «Фаворит-Інвест» та громадянами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також іншими 31 громадянином ТзОВ «Фаворит-Інвест» передало у власність даних громадян належну товариству на праві власності земельну ділянку на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області площею 35 га, а громадянами у свою чергу передано у власність ТзОВ «Фаворит-Інвест» згадані вище чотири земельні ділянки для ведення фермерського господарства.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ТзОВ «Фаворит-Інвест» набуло спірну у даній справі земельну ділянку площею 7,1774 на території Річківської сільської ради Жовківського району (тепер Рава-Руської міської ради Львівського району) Львівської області на підставі договорів міни від 16 серпня 2008 року та постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2008 року.
Суд зазначив, що відсутня можливість встановити, що до складу зазначеної земельної ділянки площею 7,1774 га увійшли саме земельні ділянки відповідачів у даній справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що були ними набуті відповідно до постанови Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2007 року у справі № 2а-128/07/1308. У зв`язку з недоведеністю приналежності згаданої у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року земельної ділянки до земельної ділянки, що є предметом розгляду у даній справі, скасування постанови Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2007 року у справі № 2а-128/07/1308 та подальший рух у даній справі не може впливати на законність набуття ТзОВ «Фаворит-Інвест» земельної ділянки площею 7,1774 на території Річківської сільської ради Жовківського району (тепер Рава-Руської міської ради Львівського району) Львівської області, а відтак, і на законність набуття такої ділянки відповідачем у даній справі ТзОВ «БІЕМДЖІ».
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 і ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

З листа ІНФОРМАЦІЯ_3 № 14/12264 від 13 листопада 2019 року вбачається, що Військовий прокурор Західного регіону України повідомлений про те, що 16 серпня 2019 року ТОВ «БІЕМДЖІ» звернулося з проханням надати дозвіл на запуск на лінію прикордонних інженерних споруджень на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області для виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки площею 7,1774 га, кадастровий номер :27:000:0004, яка належить до земель оборони. У цьому листі зазначено про наявність ознак порушення інтересів держави та наявне звернення про вжиття заходів прокурорського реагування для захисту інтересів держави (т.1 а.с.36-39).

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2007 року ухвалено рішення про передачу у власність членам фермерського господарства «Біля Рати» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 земельних ділянок площею 1,79 га кожна для сільськогосподарського використання. Зобов`язано Жовківську районну адміністрацію видати зазначеним особам державні акти на право власності на земельні ділянки площею 1,79 га, розташовані на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, призначені для сільськогосподарського використання (т.1 а.с.63-65).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові. Апеляційним судом, зокрема, встановлено наступне.

Спірна земельна ділянка знаходиться в межах між лінією Державного кордону України та інженерно-технічними спорудами по охороні Державного кордону (в межах прикордонної смуги) праворуч автодороги Рава-Руська - МАПП «Рава-Руська» на ділянці відповідальності Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 (землі Річківської селищної ради Жовківського району Львівської області).

Відповідно до п. 10.2 Висновку державної експертизи землевпорядної документації від 16 серпня 2006 року № 16-8/2, виготовленого Львівським обласним Головним управлінням земельних ресурсів Держкомзему України, у зв`язку із незавершенням робіт по розробленню схеми планування та проекту забудови сервісної зони біля МАПП «Рава-Руська», на виконання доручення голови Львівської облдержадміністрації № 94 від 25 серпня 2005 року, у випадку зміни цільового призначення земельних ділянок або права на них, необхідне погодження відповідного підрозділу Державної прикордонної служби України (згідно з п. 19 Положення про прикордонний режим) та органу архітектури і райдержадміністрації.

Таким чином, для надання у власність позивачам земельних ділянок із земель, які передані в оренду Фермерському господарству «Біля Рати», необхідне погодження відповідного підрозділу Державної прикордонної служби України.

Надання цих земельних ділянок у власність громадян без такого погодження порушує права та інтереси відповідного підрозділу Державної прикордонної служби України, а саме : ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.66-68).

На підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року були видані державні акти на право власності на земельні ділянки:

-кадастровий номер :27:000:0011 площею1,7943 га (державний акт Серії ЯД № 458454 на ім`я ОСОБА_7 зареєстрований 3 квітня 2008 року за № 02:08:455:00002);

-кадастровий номер :27:000:0010 площею 1,7943 га (державний акт Серії ЯД №458452 на ім`я ОСОБА_6 зареєстрований 3 квітня 2008 року за №02:08:455:00004);
-кадастровий номер :27:000:0012 площею 1,7944 га (державний акт Серії ЯД №458455 на ім`я ОСОБА_5 зареєстрований 3 квітня 2008 року за №02:08:455:00001);
-кадастровий номер :27:000:0009 площею 1,7944 га (державний акт Серії ЯД №458453 на ім`я ОСОБА_4 зареєстрований 3 квітня 2008 року за № 02:08:455:00003) - (т.1 а.с.71-78).
На підставі договорів міни від 16 серпня 2008 року Серії ВКО №307907, №307908 реєстраційний №1896; Серії ВКО №307911, №307912, реєстраційний № 1899; Серії ВКО №307915, №307916 реєстраційний № 1902; Серії ВКО №307919, №307920 реєстраційний № 1905 та відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду, якою було зобов`язано Управління земельних ресурсів у Жовківському районі погодити технічну документацію по переоформленню і видачі державного акту на право власності на земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Інвест», що знаходиться на території Річківської сільської ради, для ведення підсобного сільського господарства площею 7,1774 га, кадастровий номер земельної ділянки :27:000:0004, державний акт Серії ЯД №503679, зареєстрований 11 лютого 2009 року за №02:09:455:00001, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Інвест» на земельну ділянку для ведення підсобного сільського господарства площею 7,1774 га на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області.
На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 жовтня 2009 року Серії ВМО №594241 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Геосистеми» набуло право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :27:000:0004, державний акт Серії ЯЛ №182985, зареєстрований 4 березня 2011 року за №00001, на земельну ділянку для ведення підсобного сільського господарства площею 7,1774 га на території Річківської сільської ради Жовківського районе Львівської області.
Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру від 23 липня 2018 року право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :27:000:0004, набуло Товариство з обмеженою відповідальністю «КИТАЙ АГРО Україна». Відомості про підставу набуття права власності в Державному земельному кадастрі відсутні.
Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру від 9 липня 2019 року право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :27:000:0004, набуло Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЕМДЖІ». Відомості про підставу набуття права власності в державному земельному кадастрі відсутні.
Земельна ділянка з кадастровим номером :27:000:0004 утворена шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: :27:000:0011, :27:000:0010, :27:000:0012, :27:000:0009, набутими ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на підставі постанови Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2007 року у справі №2а-128/2007.
Конституція України (ст.ст. 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі оборони (п. 4 ст. 84 ЗК України).
Статтею 65 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що, зокрема, землями оборони визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до ст. 77 ЗК України, яка кореспондується з положеннями ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» та ст.14 Закону України «Про Збройні Сили України» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Положеннями Законів України «Про оборону України» та «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 ЗК України уздовж державного кордону України встановлюється прикордонна смуга, у межах якої діє особливий режим використання земель.
Пунктом 2 Положення про прикордонний режим України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 27 липня 1998 року визначено, що прикордонна смуга - це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Згідно з пунктами 17 та 19 вказаного Положення сільськогосподарські роботи, будь-яке будівництво, рубка лісу, полювання, а також водокористування у прикордонній смузі проводяться за узгодженням з відповідними підрозділами Державної прикордонної служби. У межах прикордонної смуги, а також територій відповідних населених пунктів, які межують з державним кордоном, польоти всіх типів повітряних суден, аерофотознімання, геодезичні та топографічні роботи можуть провадитися лише з дозволу Міноборони та Адміністрації Держприкордонслужби, геологічні, дорожні та інші дослідження, а також гідротехнічні, землевпорядні, меліоративні та інші роботи, пов`язані із зміною водного режиму прикордонних річок, озер та інших водойм, відео- та кінофотознімання місцевості - з дозволу відповідного підрозділу Державної прикордонної служби.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України.
Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України (ст.3 цього Закону).
Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.
Перебування земельної ділянки із земель прикордонної смуги у приватній власності позбавляє державу Україна правомочностей власника землі. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст. 14, 19 Конституції України).
Перебування земельної ділянки у приватній власності позбавляє державу Україна можливості забезпечити територіальну цілісність та недоторканості державного кордону, оскільки відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Згідно з п.п. 68 п. 4 Положення про Державну прикордонну службу України Державна прикордонна служба України надає згоду або відмовляє в наданні згоди на відчуження майнових об`єктів, що відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони України, а також на передачу в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, що належать до сфери управління Міноборони України, його структурних підрозділів.
Розташування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги, а саме: від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень Державної прикордонної служби України, свідчить про її належність до земель оборони, а тому перебування її у власності ТОВ «БІЕМДЖІ» суперечить нормам Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про державний кордон України», Закону України «Про використання земель оборони», а також Постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27 липня 1998 року «Про прикордонний режим» та затвердженого нею Положення про прикордонний режим.
Така позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними в постановах від 14 листопада 2018 року (справа № 297/1388/15-ц), від 25 квітня 2019 року (справа № 907/711/17), від 6 листопада 2019 року (справа № 163/2369/16-ц).
Окрім того, ТОВ «БІЕМДЖІ», звернувшись до Державної прикордонної служби із проханням про надання дозволу на запуск за лінію прикордонних інженерних споруджень, своїми діями визнає, що спірна земельна ділянка знаходиться в смузі місцевості між лінією державного кордону та лінією інженерних прикордонних споруд та має режим спеціального використання.
Відповідно до статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Н абуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Б езоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

П ередача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Н адання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

З гідно з ч.1 ст. 126 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Згідно з ч.1 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності; право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

Особливості правового режиму земель оборони визначені ст. 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.

Відповідно до ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення, утворених відповідно законодавства України.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, у тому числі в результаті передачі територіальній громаді землі державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЗК України у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, землі фермерського господарства можуть складатися, зокрема, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі та земельних ділянок, що належать громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності. Громадяни - члени фермерського господарства вправі одержати безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю).

Статтею 32 цього Кодексу визначено, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЗК України однією з підстав набуття права на землю є одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

За змістом ст. 118 зазначеного Кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (ч.6).

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (ч.7).

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч.8).

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (ч.9).

Уповноважений орган у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (ч.10).

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч.11).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додається рішення професійної комісії з питань створення фермерських господарств щодо наявності у громадянина достатнього досвіду роботи у сільському господарстві або необхідної сільськогосподарської кваліфікації (ч.1).

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону (ч.2).

Громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Це положення не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай) (ч.5).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Згідно з п. б ч. 2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності членів фермерського господарства можуть перебувати земельні ділянки, які знаходяться у власності (користуванні) кожного члена фермерського господарства або право на які набуте кожним з них індивідуально у порядку, передбаченому ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України.

З урахуванням наведеного, належить зробити висновок, що надання земельної ділянки у власність членам фермерського господарства проводиться у відповідності до передбаченої законом процедури.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, яка є чинною, встановлено, що задовольняючи позов про передачу у власність членам фермерського господарства «Біля Рати», зокрема, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 земельних ділянок площею 1,79 га кожна для сільськогосподарського використання та зобов`язуючи Жовківську районну адміністрацію видати державні акти на право власності на земельні ділянки площею 1,79 га, розташовані на території Річківської Жовківського району Львівської області, призначені для сільськогосподарського використання (постанова від 23 жовтня 2007 року у справі № 2а-128/07/1308), суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та вирішив спір, перебравши на себе виключну компетенцію місцевої адміністрації в частині розпорядження землями державної власності. Також суд порушив процедуру надання земель у власність.

Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391), визнання права власності (ст. 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (ст. ст. 1166, 1167, 1173).

Власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Для витребування нерухомого майна, зокрема, оспорювання державного акта чи договорів не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння (пункти 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21).

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року (справа № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року (справа № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року, (справи № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року (справа № 911/3680/17), від 2 лютого 2021 року (справа № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49).

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

У справі, що розглядається, разом із вимогами про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договорів міни, котрі самі по собі не призводять до поновлення прав позивачів, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою; було заявлено також вимогу про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація).

Встановивши ту обставину, що земельні ділянки передані у власність на підставі рішення Жовківського районного суду, який вийшов за межі своїх повноважень та вирішив спір, перебравши на себе виключну компетенцію місцевої адміністрації в частині розпорядження землями державної власності, які належать до земель оборони, яке в наступному скасоване; колегія суддів вважає, що прокурор мав обґрунтовані підстави для звернення до суду із віндикаційним позовом за захистом інтересів держави.

Представником відповідача ТОВ «БІЕМДЖІ» було заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до вимог п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

В разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/18560/16 зазначила, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність належить обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (подібний висновок також викладено у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

У даній справі з позовом звернувся прокурор від імені органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Державної прикордонної служби, Міністерства оборони України, а тому позовну давність належить обчислювати з дня, коли про порушення права довідалися або могли довідатися саме ці органи.

На віндикаційні позови держави (в особі уповноважених органів) поширюється загальна позовна давність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у пункті 60 постанови від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, у пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Є встановленим, що 16 серпня 2019 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов лист від ТОВ «БІЕМДЖІ» про надання дозволу на запуск за лінію прикордонних інженерних споруджень, яка знаходиться на території Річківської сільської ради Жовківського району, Львівської області для виготовлення технічної документації на приватній ділянці цього товариства площею 7,1774 га, кадастровий номер :27:000:0004, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. Відтак, належить зробити висновок, що спірна земельна ділянка використовується державною прикордонною службою для виконання функцій з охорони державного кордону. Про перебування спірної земельної ділянки у власності фізичних та юридичних осіб стало відомо в межах прокурорської перевірки на підставі листа ІНФОРМАЦІЯ_1 прокурору від 13 листопада 2019 року. Позов подано 4 травня 2020 року. Належні та допустимі докази того, що про зазначені обставини державним органам було відомо або мало бути відомо раніше, відсутні. Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що про порушене право підрозділу Державної прикордонної служби України стало відомо 16 серпня 2019 року. З урахуванням встановленого, належить зробити висновок, що строк звернення з позовом до суду не пропущено.
Відповідно до ст.376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно із ст.141 ЦПК України із Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЕМДЖІ» на користь Військової прокуратури Західного регіону належить стягнути 18 825 грн. (7 530+11 295) сплаченого судового збору, сплаченого при звернення з позовом до суду та при подачі апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись: ст. 141, 2.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЕМДЖІ» (вул. Городоцька, 218/22, м. Львів, 79040, ) на користь Держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України земельну ділянку площею 7, 1774 га (кадастровий номер 4622 787 900:27:000:0004), розташовану на території Річківської сільської ради (тепер- Рава-Руської міської ради) Жовківського району Львівської області.

В решті позову відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЕМДЖІ» (вул. Городоцька, 218/22, м. Львів, 79040, ) на користь Військової прокуратури Західного регіону (вул. Клепарівська, 20, м. Львів, 79007, ) 18 825 (вісімнадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ______________ Ю. Р. Мікуш _______________Р.В Савуляк