Провадження № 22-ц/802/836/22 Категорія: 72 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Савчук Т.Ф.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Берестечківської міської ради, до ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2014 році. У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_5 , який залишився проживати разом із матір`ю після розірвання шлюбу. Відповідач не цікавиться сином, не приїжджає, не телефонує, не навідує його у школі, сплачує аліменти нерегулярно. Вона перебуває у іншому шлюбі з громадянином Республіки Польща, тому має можливість оздоровлювати та розвивати сина за місцем проживання її теперішнього чоловіка. Для вивезення сина за кордон необхідний дозвіл батька дитини. Відповідач лише формально є батьком дитини, своїх обов`язків по вихованню сина не виконує, добровільно самоусунувся від батьківських обов`язків. Просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає його незаконним та необгрунтованим. Зауважено, що відповідач поїхав у Сполучені Штати Америки, при цьому він також свідомо ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, які перестав виконувати вже до виїзду за кордон. Протягом п`яти років відповідач проживав у Сполучених Штатах Америки і жодним чином не виконував своїх обов`язків по вихованню дитини, яка за цей час пішла до школи. Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_6 ствердив суду, що при виїзді за кордон відповідач дав йому доручення слідкувати за поштою, проте ОСОБА_4 не доручав товаришу від свого імені цікавитись дитиною, її проблемами, зокрема в школі, не передавав за ці роки через свідка жодного подарунку. Аліменти, які сплачує відповідач щомісяця у розмірі 700 грн. є всією допомогою, яку відповідач надає дитині, хоч і та надходить невчасно. Впродовж усього часу лише вона піклується про сина, його фізичний та духовний розвиток. Суд безпідставно визнав наданий висновок органу опіки та піклування стосовно доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відповідача необґрунтованим та відхилив його. Мотиви суду надумані та не відповідають встановленим обставинам справи. В сукупності з іншими доказами в справі висновок дає підстави щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 . Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 , в якому останній зазначив, що Служба у справах дітей Берестечківської міської ради надала суду неправдивий та необґрунтований висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. При складанні такого висновку орган опіки та піклування недотримався принципу змагальності, оминув ряд обставин, які мають істотне значення, зокрема такий висновок сформовано лише на підстав пояснень матері, дідуся, бабусі і зацікавлених сусідів, батька було позбавлено можливості надати контрдокази, матір відмовлялася у листопаді 2021 року від отримання аліментів в розмірі 5 125,80 грн. та повернула ці кошти батьку дитини, про комісію не повідомила. Відповідач декілька разів бачився із сином до виїзду за кордон, під час перебування за кордоном телефонував позивачу з проханням надати можливість поспілкуватися з сином, на йому було відмовлено. Органом опіки та піклування не встановлено мету матері у позбавленні відповідача батьківських прав. Позивач чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з сином. Пояснення свідків про те, що відповідач не допомагає позивачу в утриманні сина матеріально не відповідають фактичним обставинам справи, а саме в матеріалах справи відсутні докази, що могли б підтверджувати наявність заборгованості по сплаті аліментів. Всі витрати по утриманню житлового будинку та оплаті комунальних послуг, що в АДРЕСА_1 несе виключно відповідач, хоча цей будинок належить сторонам у рівних частках. Відповідач також має намір прибути в кінці 2022 року до України та після прибуття звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про народження.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області шлюб між сторонами, укладений 27 вересня 2011 року (актовий запис №1408) розірвано 19 травня 2015 року.

Після укладення шлюбу 16 січня 2020 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , позивач набула прізвище « ОСОБА_9 », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії.

Дитина, ОСОБА_5 , проживає з матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідач з 2017 року та до сьогодні проживає у Сполучених Штатах Америки, м.Сакраменто, Каліфорнія, та є громадянином цієї держави.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегія суддів враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. За обставинами справи заявник проживав за кордоном та не мав можливості спілкуватися з дитиною, Європейський суд дійшов висновку, що заявник не був залучений в провадження, в результаті яких приймались рішення, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення захисту його інтересів, а державні органи вийшли за межі своєї дискреції і не забезпечили рівновагу між інтересами заявника та інших осіб. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 хоч і проживає постійно в Сполучених Штатах Америки, громадянином яких є, однак це не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Не зважаючи на факт проживання відповідача в іншій державі, останній регулярно сплачує аліменти, що стверджується довідкою №50 від 09 вересня 2022 року та розрахунком №50767979 заборгованості по сплаті аліментів за період з квітня 2016 року по серпень 2022 року. Така обставина спростовує також письмові та усні пояснення свідків, що були допитані судом першої інстанції в частині, що стосується ухилення батька від утримання сина.

В судовому засіданні в апеляційному суді не спростовано твердження відповідача про те, що позивач перешкоджає у спілкуванні з дитиною.

Твердження позивача ОСОБА_3 про те, що вихованням, утримання та розвитком сина займається вона самостійно, не знайшло свого належного та достатнього обґрунтування в ході розгляду справи в суді першої інстанції та перегляду в апеляційному суді. Оскільки дитина хоча й фактично проживає з матір`ю, батько дитини, сплачуючи аліменти бере участь у її утриманні. Матеріалами справи не доводиться факт умисного ухилення батька від участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідач не втратив інтерес до участі у вихованні дитини, намагався налагодити стосунки з дитиною, проте позивач заперечувала проти зустрічей навіть під час розгляду справи в суді, що підтверджується поясненнями наданими в судовому засіданні.

Судом відхилено висновок Служби у справах дітей Берестечківської сільської ради, так як при вирішенні питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав орган опіки та піклування не вжив належних заходів для повідомлення та виклику відповідача на засідання комісії, що унеможливило висловлення ОСОБА_4 власної позиції з даного питання.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Зі змісту Висновку служби у справах дітей Берестечківської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Берестечківської міської ради від 24 січня 2022 року №8 встановлено, що такий висновок складено лише на підставі документів, що були надані ОСОБА_3 , яка на окрім того, з`явилась на засідання комісії та підтримала своє клопотання про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо їхнього сина ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 на засідання комісії не прибув, оскільки не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду питання про позбавлення його батьківських прав цією комісією. У висновку зазначено, що зі слів родичів ОСОБА_3 стало відомо про те, що ОСОБА_4 з 2017 року перебуває за кордоном (США), де працює та створив сім`ю. Одночасно з цим, комісія здійснила повідомлення відповідача шляхом надсилання офіційного листа на поштову адресу його попереднього місця проживання: АДРЕСА_1 .

З акту обстеження умов проживання встановлено, що «…зі слів бабусі, дідуся, дядька, сусідів, самої ж матері, батько дитини ОСОБА_4 з 2017 року станом здоров`я, життям, навчанням дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає, ухиляється від сплати аліментів, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків». Тобто обставини, що мають істотне значення для вирішення питання про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 , встановлювались комісією виключно на підставі пояснень позивача та близьких їй осіб і на підставі поданих нею документів, що ставить під сумнів об`єктивність позиції органу опіки та піклування, викладеної у такому висновку. У висновку не зазначено, яку роботу провів орган опіки та піклування з відповідачем щодо врегулювання конфлікту між сторонами, не з`ясовано думку дитини.

Всупереч. ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивач належними та допустимими доказами не довела, що відповідач умисно не бере участі в житті дитини, не займається його вихованням, що його поведінка є винною та що він свідомо нехтує своїми обов`язками.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Колегія суддів враховує, що в даній конкретній ситуації відсутні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що суперечитиме інтересам дитини.

Рішення судом першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2022 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді