ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року м. Чернівці

Справа № 725/3289/21

Провадження №22-ц/822/345/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар - Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2022 року, головуючий у І-й інстанції - Вольська-Тонієвич О.В.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про визначення місця проживання дітей.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 у них народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 січня 2016 року шлюб між ними розірвано.

Після припинення відносин з відповідачем їхні малолітні діти залишилися проживати з нею по АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року, яке постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 квітня 2021 року залишено без змін, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 2 500 грн на кожну дитину.

Посилалася на те, що у них з відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання дітей, оскільки колишній чоловік самовільно, без погодження з нею, забирає дітей до себе і на її прохання їх не повертає. Діти в с.Мамаївці відвідують дошкільний заклад та школу, вона бере участь у організації їхнього дозвілля, відпочинку та оздоровлення. Відповідач за період відвідування дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_10 закладу дошкільної освіти не брав участі у їх вихованні. Він маніпулює свідомістю дітей, а особливо сина ОСОБА_8 , розповідає йому різні неправдиві речі про неї та негативно висловлюється на її адресу. Відповідач нав`язує синові почуття співчуття до себе. Все це призводить до психологічної травми сина та негативно впливає на нього.

Зазначала, що будь-які підстави, які б перешкоджали визначити місце проживання дітей разом із нею, відсутні. Вона є приватним підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність на ринку «Добробут» в м. Чернівці, по місцю проживання характеризується позитивно.

Визначення місця проживання дітей разом з нею буде відповідати найкращим інтересам дітей, у зв`язку з чим просила позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки суд під час розгляду даної справи неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Зазначає, що в силу статті 19 СК України при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини участь органу опіки є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини та батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Саме орган опіки та піклування зобов`язаний надати суду висновок щодо розв`язання спору про місце проживання дітей, а не позивачка у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду висновку органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дітей разом з нею. Наявними у справі доказами доведено прихильне ставлення дітей до обох батьків, у зв`язку з чим без висновку органу опіки та піклування суд не може у повній мірі врахувати найкращі інтереси дітей, а тому прийшов до висновку, що вказаний позов є передчасним.

Однак з таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодитись не може.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вищезазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 березня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 січня 2016 року розірвано.

У сторін народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами їхні малолітні діти залишилися проживати разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі по 2 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 23 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Як вбачається з довідки Мамаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 21 від 26 травня 2021 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 06 вересня 2019 року відвідують дошкільний заклад. За пероіод відвідування дітьми ЗДО батько дітей - ОСОБА_2 у вихованні дітей та різних заходах закладу участі не приймає.

Малолітній син сторін - ОСОБА_4 навчається у Мамаївському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступеню, що підтверджується довідкою Мамаївського ЗСО від 26 травня 2021 року № 106.

З довідки Мамаївського ЗЗСО від 22 квітня 2021 року № 78 ОСОБА_1 , мати учня 4-Б класу ОСОБА_4 , щомісячно здійснювала оплату навчальних посібників «Інтелект України» у розмірі 250 грн згідно з договором купівлі-продажу № 246 від 14 травня 2017 року, укладеного між ТОВ «Інтелект України» та батьками учнів 4-Б класу даного навчального закладу.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із статтею 19 Конвенції держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідно до частини 1 статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК України).

Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім батьків.

На цьому також наголошує Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 303/3102/19.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У вищезазначеній постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з Актом обстеження умов проживання позивачки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від 09 серпня 2021 року, затвердженим начальником Служби у справах дітей Мамаївської сільської ради, будинок складається з двох житлових кімнат. У вказаному будинку зареєстровані та проживають п`ятеро чоловік: троє малолітніх дітей, позивачка та її матір. Для навчання та відпочинку діти мають у будинку окрему кімнату, яка облаштована меблями, дитячою шведською стінкою.

З Акту оцінки потреб сім`ї за місцем його проживання від 07 квітня 2021 року, складеним та затвердженим Чернівецьким міським центром соціальних служб, вбачається, що за місцем проживання відповідача по АДРЕСА_2 для проживання ОСОБА_4 створено належні умови: є окрема кімната, ліжко, комп`ютер, наявне місце для відпочинку та навчання. Приміщення відповідає санітарним нормам. Дитина (син) виявляє бажання проживати разом з батьком.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З листів служби у справах дітей Мамаївської сільської ради Чернівецького району від 10 вересня, 07 жовтня 2021 року вбачається, що працівники Служби не мають змоги обстежити умови проживання відповідача ОСОБА_2 , провести з ним бесіду у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання, а тому орган опіки та піклування Мамаївської сільської ради на даний час не може вирішити питання про надання висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 05 травня 2022 року зобов`язано службу у справах дітей Мамаївської сільської ради у строк протягом 20 днів з дня отримання даної ухвали надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов висновок органу опіки та піклування Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, затверджений рішенням виконавчого комітету Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 05 серпня 2022 року.

З наданого висновку вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 . По місцю проживання характеризується добре. За характером дисциплінована, охоче іде на спілкування, відносини з сусідами дружелюбні (довідка-характеристика виконкому Мамаївської сільської ради від 22 червня 2022 року № 738).

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців від 15 лютого 2021 року); сума доходу з 01 квітня 2021 року по 31 грудня 2021 року становить 420 000 грн. З січня 2022 року включно по травень 2022 року - 110 000 грн (інформація про доходи від підприємницької діяльності Головного Управління ДПС у Чернівецькій області).

Документ про свої доходи відповідач ОСОБА_4 не надав. Даним громадянином був наданий витяг про взяття його з 01 червня 2022 року на облік платника податків.

Також у Висновку зазначено, що з лютого 2022 року малолітній ОСОБА_9 проживає зі своїм батьком в м. Чернівці, а малолітні дівчата - з матір`ю в с. Мамаївці.

З матеріалів справи вбачається, що з лютого 2022 року малолітній ОСОБА_4 навчається в Чернівецькому ліцеї № 15, де зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень. Дитиною опікується тато, мати жодного разу не телефонувала та н відвідувала школу.

Крім того, з довідки Мамаївського ЗЗСО від 30 червня 2022 року малолітній ОСОБА_4 за час навчання у закладі зарекомендував себе надзвичайно здібним учнем. Мати брала активну участь у шкільному житті сина. Батьківські збори відвідувала систематично, цікавилася успіхами у навчанні, поведінкою сина та спілкуванням з однолітками.

В ході бесіди малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявив бажання проживати біля батька, що підтвердив письмово. Під час обстеження дівчата горнулися до матері, були веселі, енергійні.

З`ясувавши всі обставини по справі, служба у справах дітей Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області вважає за доцільне проживання малолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біля матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки с. Мамаївці Чернівецького району.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мамаївської сільської ради від 01 липня 2022 року №5 визнано за доцільне проживання малолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біля матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки с. Мамаївці Чернівецького району.

Керуючись п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 вересня 2008 року № 866 із змінами, статтями 141, 161 СК України, принципом 6 Декларації прав дитини, враховуючи висновок служби у справах дітей Мамаївської сільської ради від 29 червня 2022 року №67, рішення Комісії з питань захисту прав дитини Мамаївської сільської ради від 01 липня 2022 року №5, орган опіки та піклування Мамаївської сільської ради вважає за доцільне проживання малолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біля матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки с. Мамаївці Чернівецького району Чернівецької області.

В контексті першочергового врахування інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, враховуючи висновок органу опіки та піклування, а також те, що діти не повинні бути розділені один з одним, беручи до уваги вік дітей, які потребують уваги та піклування матері і можуть бути розлучені з нею лише у виключних випадках, яких у даній справі немає, взявши до уваги любов дітей один до одного, колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість позову та вважає, що місце проживання дітей слід визначити саме з матір`ю.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що по досягненню дітьми 14-ти років, вони самостійно зможуть обирати своє місце проживання.

Вищенаведене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що вказаний позов є передчасним.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В силу частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені останньою судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2 270 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про визначення місця проживання дітей, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає в с. Мамаївці Чернівецького району Чернівецької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 270 гривень витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 14 вересня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк