Провадження №2/447/370/22
Справа №447/915/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

17.05.2022 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Павліва В.Р., за участю секретаря судового засідання Стронської Р.Р., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

встановив:

03.05.2022 ОСОБА_1 звернувся у Миколаївський районний суд Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив визначити місце проживання дочки разом з ним, батьком, ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначив, що 01.06.012 між ОСОБА_2 та ним, ОСОБА_1 , було укладено шлюб, про що свідчить актовий запис № 745 та свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 , видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 01.06.2012.

Від зазначеного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23.10.2019 року вищезазначений шлюб між сторонами було розірвано.

Спільна малолітня донька після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами зареєстрована та проживає разом з батьком, ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 .

Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 з серпня 2019 року виїхала на постійне місце проживання у Сполучені Штати Америки і до даного часу на територію України не приїжджала, що підтверджується її нотаріально засвідченою заявою від 15.03.2022.

Таким чином, як зазначає позивач, він одноособово здійснюю догляд за донькою, дбає про її здоров`я, розвиток, добробут та побут.

Внаслідок зазначених обставин позивач звернувся в суд з даною позовною заявою з метою визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , оскільки таке рішення необхідне для повноцінної реалізації прав щодо його соціального захисту як батька, який самостійно виховує дитину.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підставні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 01.06.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що свідчить актовий запис № 745 та свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 , видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 01.06.2012 року.

Від зазначеного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23.10.2019 року вищезазначений шлюб між сторонами було розірвано.

Спільна малолітня донька після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами зареєстрована та проживає разом з батьком, ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 .

Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 з серпня 2019 року виїхала на постійне місце проживання у Сполучені Штати Америки і до даного часу на територію України не приїжджала, що підтверджується її нотаріально засвідченою заявою від 15.03.2022 року, наявною в матеріалах справи.

Ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд бере до уваги ту обставину, що в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде проживання саме з батьком, оскільки протягом тривалого часу дитина проживає виключно з ним, що не заперечується матір`ю дитини, і вона звикла до такого стану речей, а відтак на даний час це є необхідністю для неї та відповідатиме її інтересам. ОСОБА_1 має можливість забезпечити дитині належні умови проживання та повною мірою займатися вихованням дитини і забезпеченням якнайкращих умов для її розвитку, оскільки забезпечений житлом та працює, що підтверджується довідкою про доходи від 16.03.2022, наявною в матеріалах справи.

Крім цього, визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на їхні взаємини з матір`ю, оскільки не позбавляє її прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини визначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Відповідно до ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті першому статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Згідно з чинним законодавством, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років), спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на викладене, враховуючи тривалий час (з 2019 року) перебування матері дитини - ОСОБА_2 закордоном у Сполучених Штатах Америки, визнання нею позовних вимог позивача та підтвердження нею факту проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 з моменту фактичного припинення шлюбних відносин (з серпня 2019 року) разом з батьком згідно нотаріально посвідченої заяви від 15.03.2022 року, суд дійшов висновку, що проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, встановивши, що інтереси дитини у вирішенні цього спору є першочерговими, суд дійшов висновку про те, що місце проживання дитини необхідно визначити з батьком.

Разом з тим, суд наголошує, що встановлення місця проживання дитини разом з батьком не позбавляє дитину можливості спілкування з матір`ю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 160, 161, СК України, ст. ст. 10, 141, 206, 247, 258, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, батьком ОСОБА_1 , задовольнити.

Місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 17.05.2022.

Суддя Павлів В. Р.