Справа № 525/1142/21
Номер провадження 2/525/52/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2022 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Ячала Ю.І.,

за участю секретаря Лопатки О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4 з вимогою стягнути з відповідача борг за борговими розписками від 28 грудня 2019 року та від 21 січня 2020 року в сумі 74832,65 доларів США.

В обгунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 28 грудня 2019 року він позичив відповідачу ОСОБА_4 гроші в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США зі сплатою щомісячних процентів в розмірі 4 %, які він зобов`язався повернути до 01.03.2020 року, що підтверджується власноручно написаною відповідачем ОСОБА_4 розпискою. В зв`язку з тим, що ОСОБА_4 позивачу до обумовленого в договорі строку грошей не повернув, позивач звернувся до останнього з листом-вимогою в якому вимагав протягом семи днів від дня пред`явлення вимоги повернути суму основного боргу в розмірі 20000,00 доларів США, щомісячні проценти за період з 28.12.2019 року по 27.09.2021 року в розмірі 16796,30 доларів США розраховані відповідно до умов розписки, 3 % річних в розмірі 960,23 доларів США, а всього 37756,53 доларів США. Даний лист було відправлено відповідачу ОСОБА_4 поштовим відправленням Укрпошта з описом вкладення в цінний лист. Відповідач ОСОБА_4 жодної відповіді на лист-вимогу позивача не надав, боргу не повернув. В зв`язку в вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду з вимогою про повернення боргу, право на пред`явлення якого виникло у нього з 02.03.2020 року, так як строк повернення боргу настав 01.03.2020 року. Крім того, 21 січня 2020 року позичив відповідачу ОСОБА_4 гроші в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США зі сплатою щомісячних процентів в розмірі 4 %, які він зобов`язався повернути до 21.03.2020 року, що підтверджується власноручно написаною відповідачем ОСОБА_4 розпискою. В зв`язку з тим, що ОСОБА_4 позивачу до обумовленого в договорі строку грошей не повернув, позивач звернувся до останнього з листом-вимогою в якому вимагав протягом семи днів від дня пред`явлення вимоги повернути суму основного боргу в розмірі 20000,00 доларів США, щомісячні проценти за період з 21.03.2020 року по 27.09.2021 року в розмірі 16165,07 доларів США розраховані відповідно до умов розписки, 3 % річних в розмірі 911,05 доларів США, а всього 37076,12 доларів США. Даний лист було відправлено відповідачу ОСОБА_4 поштовим відправленням Укрпошта з описом вкладення в цінний лист. Відповідач ОСОБА_4 жодної відповіді на лист-вимогу позивача не надав, боргу не повернув. В зв`язку в вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду з вимогою про повернення боргу, право на пред`явлення якого виникло у нього з 22.03.2020 року, так як строк повернення боргу настав 21.03.2020 року. Посилаючись на вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 боргу в сумі 74832,65 доларів США за двома борговими розписками від 28 грудня 2019 року та від 21 січня 2020 року.

15 грудня 2021 року відповідачем подано до суду відзив, в якому він посилається на те, що позовні вимоги позивача не визнає, вказує на те, що боргові розписки від 28.12.2019 року та від 21.01.2021 року були написані ним в один день під впливом обману, не будучи спрямованими на реальне настання правових наслідків, а договір позики за цими розписками не було укладено. Позивач обіцяв видати грошову суму у розмірі 40000,00 доларів США через декілька днів після написання та видачі йому боргових розписок, проте отримавши від відповідача розписки від 28.12.2019 року та від 21.01.2020 року вказані в них грошові суми не надав, чим навмисно ввів в оману відповідача, скориставшись необхідністю відповідача в отриманні значної суми грошових коштів. Зазначає також, що письмові договори позики за розписками від 28.12.2019 року та від 21.01.2020 року не були укладені взагалі. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Проте, враховуючи розмір позики, та в супереч вищезазначеній правовій нормі, такі договори не були укладені в письмовій формі, що ставить під сумнів факт укладення договорів позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому у розписках від 28.12.2019 року та від 21.01.2020 року не зазначено дату отримання суми позики у зв`язку з чим надані розписки не підтверджує факту укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договорів позики та не доводить факт отримання відповідачем у борг грошової суми у розмірі 20000,00 доларів США за розпискою від 28.12.2019 року та грошової суми у розмірі 20000,00 доларів США за розпискою від 21.01.2020 року. Позивач вважає, що відсутні належні та допустимі докази в підтвердження факту передачі грошових коштів за договором позики, у зв`язку з чим всі доводи позивача носять характер надуманості (а.с. 39-42).

04 травня 2022 року позивачем подано до суду позовну заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 76474,23 доларів США боргу, що включає: основний борг в розмірі 20000,00 доларів США, щомісячні проценти за період з 28.12.2019 року по 29.04.2022 року в розмірі 17265,31 доларів США розраховані відповідно до умов розписки, 3 % річних в розмірі 1312,01 доларів США, а всього 38577,32 доларів США за борговою розпискою від 28 грудня 2019 року та основний борг в розмірі 20000,00 доларів США, щомісячні відсотки в розмірі 4 % місячних за період з 21.03.2020 року по 29.04.2022 року в розмірі 16634,08 доларів США розраховані відповідно до умов розписки, 3 % річних в розмірі 1262,83 доларів США, а всього 37896,91 доларів США за борговою розпискою від 21 січня 2020 року (а.с. 98-99).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та вимоги про збільшення позовних вимог в повному обсязі, посилалися на обставини викладені в позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача за обставин викладених у відзиві на позовну заяву та інших заявах.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 28.12.2019 року між сторонами був укладений договір позики, у відповідності до якого ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США під щомісячні 4 % терміном на 2 місяці, які зобов`язувався повернути до 01.03.2020 року, але своїх зобов`язань не виконав, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 62). На час розгляду справи в суді кошти ОСОБА_4 не повернув.

21 січня 2020 року між сторонами був укладений договір позики, у відповідності до якого ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США під щомісячні 4 % терміном на 2 місяці, які зобов`язувався повернути до 21.03.2020 року, але своїх зобов`язань не виконав, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 62). На час розгляду справи в суді кошти ОСОБА_4 не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц.

Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного винятку як суб`єктного складу.

Щодо стягнення на користь позивача процентів за користування грошовими коштами 4 % місячних за борговою розпискою від 28.12.2019 року за період з 28.12.2019 року по 29.04.2022 року в розмірі 17265,31доларів США, та за борговою розпискою від 21.01.2020 року за період з 21.03.2020 року по 29.04.2022 року в розмірі 16634,08 доларів США.

Аналізуючи зміст боргових розписок, суд приходить до висновку, що відповідач взяв на себе обов`язок зазначену суму за борговою розпискою від 28.12.2019 року повернути до 01.03.2020 року, а за борговою розпискою від 21.01.2020 року повернути до 21.03.2020 року, при цьому беручи на себе зобов`язання сплатити позивачеві за користування даними сумами процентів у розмірі 4 (чотири) проценти за місяць, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами за період з 28.12.2019 року по 29.04.2022 року за борговою розпискою від 28.12.2019 року та процентів за користування грошовими коштами за період з 21.03.2020 року по 29.04.2022 року за розпискою від 21.01.2020 року, підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Зміст наданих суду розписок чітко встановлю відповідний термін дії договорів, ще 2 (два місяці) і розмір нарахування процентів визначених договором 4 (чотири) проценти за місяць, після закінчення договору позики розмір процентів договором не визначався.

Тому з відповідача по справі слід на користь позивача за борговою розпискою від 28 грудня 2019 року стягнути проценти за користування грошовими коштами за період з 28.12.2019 року по 28.02.2020 року в сумі 1600 доларів США, та за борговою розпискою від 21.01.2020 року проценти за період з 21.01.2020 року по 21.03.2020 року в сумі 1600 доларів США.

Щодо стягнення з відповідача грошових коштів в іноземній валюті.

Відповідно до правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Постанові Пленуму Суду № 5 від 30.03.2012, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. При цьому суд керується висновками Великої палата Верховного Суду, постанова від 4 липня 2018 року (справа № 761/12665/14-ц). Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2019 року у справі № 752/18552/17.

Отже, грошові кошти за розпискою від 28.12.2019 року в сумі 21600,00 доларів США та за розпискою від 21.01.2020 року в сумі 21600,00 доларів США, з урахуванням щомісячних 4% повинні бути стягнені з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За борговою розпискою від 28 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_4 прострочив грошове зобов`язання з 29 лютого 2020 року, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачеві суму 21600,00 доларів США.

За борговою розпискою від 21 січня 2020 року відповідач ОСОБА_4 прострочив грошове зобов`язання з 22 березня 2020 року, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачеві суму 21600,00 доларів США.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд приймає до уваги положення Закону України № 2120-IX, тому слід обраховувати 3 % річних від простроченої суми боргу за період з моменту прострочення грошового зобов`язання до моменту визначеного вищевказаним законом за борговою розпискою від 28 грудня 2019 року, а саме з 29.02.2020 року до 31.12.2020 року та з 01.01.2021 року до 23.02.2022 року .

Суд обраховує 3 % річних за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення; період прострочення грошового зобов`язання: з 29.02.2020 до 31.12.2020, кількість днів 307; 21600,00 х 3 % х 307 : 366 : 100 = 543,54 доларів США; період прострочення грошового зобов`язання: з 01.01.2021 року до 23.02.2022 року, кількість днів 419; 21600,00 х 3% х 419 : 365 : 100 = 743,87 доларів США. Всього штрафних санкцій: 1287,41 доларів США.

Слід обраховувати 3 % річних від простроченої суми боргу за період з моменту прострочення грошового зобов`язання до моменту визначеного вищевказаним законом за борговою розпискою від 21 січня 2020 року, а саме з 22.03.2020 року до 31.12.2020 року та з 01.01.2021 року до 23.02.2022 року .

Суд обраховує 3 % річних за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення; період прострочення грошового зобов`язання: з 22.03.2020 до 31.12.2020, кількість днів 285; 21600,00 х 3 % х 285 : 366 : 100 = 504,59 доларів США; період прострочення грошового зобов`язання: з 01.01.2021 року до 23.02.2022 року, кількість днів 419; 21600,00 х 3% х 419 : 365 : 100 = 743,87 доларів США. Всього штрафних санкцій: 1248,46 доларів США.

З огляду на те, що позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3 % річних за борговою розпискою від 28 грудня 2019 року в сумі 1312,01 доларів США, то цю вимогу позивача слід задовольнити частково в сумі 1287,41 доларів США та за борговою розпискою від 21.01.2020 року позивач просить стягнути 1262,83 доларів США, то суд задовольняє цю вимогу також частково в сумі 1248,46 доларів США.

Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за борговою розпискою від 28 грудня 2019 року в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США, щомісячних 4 % в сумі 1600,0 доларів США та 3 % річних в сумі 1287,41 доларів США, та позовні вимоги за борговою розпискою від 21 січня 2020 року в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США, щомісячних 4 % в сумі 1600,0 доларів США та 3 % річних в сумі 1248,46 доларів США, підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Щодо аргументів позивача, що розписки від 28.12.2019 року та від 21.01.2020 року написані відповідачем під впливом обману та те, що відповідач не отримував грошові кошти, то суд зазначає, що на підтвердження даних аргументів стороною відповідача жодних доказів до суду не надано.

Проведена судова технічна експертиза № 1459/22-34 від 01.06.2022 не спростовує доводів позивача по справі (а.с. 106-111).

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову позивача.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково за обома борговими розписками, в загальній сумі 45735,87 грн., тобто 60,00 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 6810,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 282, 284 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання особи: АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання особи: АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок заборгованості за договором позики грошових коштів від 28.12.2019 року в сумі 22 887,41 (дванадцять дві тисячі вісімсот вісімдесят сім доларів США 41 центів США).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок заборгованості за договором позики грошових коштів від 21.01.2020 року в сумі 22 848,46 (дванадцять дві тисячі вісімсот сорок вісім доларів США 46 центів США).

В іншій частині позовних вимого відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати в сумі 6810,00 (шість тисяч вісімсот десять гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Повний текст рішення виготовлено 22.09.2022 року.

Суддя Ю.І. Ячало