31.10.2022 Єдиний унікальний номер 205/681/22
Провадження № 2/205/1552/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

представника позивача Ревякіної Н.М.,

представника відповідача ПП «Старий судак» Начиненого В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Старий Судак», Приватного підприємства «Смерш-62», третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про повернення земельної ділянки, припинення права власності та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вищезазначена цивільна справа.

31 жовтня 2022 року в судовому засіданні представник позивача надала суду клопотання про повернення на стадію підготовчого судового засідання, оскільки 27 жовтня 2022 року стало відомо про те, що власником спірного нерухомого майна є ТОВ «Реабілітаційний центр «Стрілецьке коло» для воїнів російсько-української війни», який не є відповідачем у справі, а тому з метою ефективного способу захисту порушених прав є необхідність у поверненні на стадію підготовчого судового засідання з пред`явленням вимог в частині зобов`язання знести самовільно побудований об`єкт нерухомості в межах спірних правовідносин до відповідача, а саме: ТОВ «Реабілітаційний центр «Стрілецьке коло» для воїнів російсько-української війни».

Представник позивача у судовому засідання підтримала заявлене клопотання та просила його задовольнити.

Представник відповідача ПП «Старий Судак» заперечував щодо заявленого клопотання про повернення до підготовчого судового засідання, оскільки позивач не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом до ТОВ «Реабілітаційний центр «Стрілецьке коло» для воїнів російсько-української війни».

Відповідач ОСОБА_1 , представники відповідача ПП «Смерш-62» та третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судової повістки, однак про причини неявки суду не повідомили та не надали клопотання про відкладення або розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, які присутні у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та заяву представника позивача, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до позовної заяви Дніпровська міська рада просить суд повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно побудованої споруди човнової станції, що складається з: літ. А адміністративна будівля, площею 53,6 кв. м, літ. а-1 веранди, площею 30,9 кв.м, літ. Мз мезонін, площею 18,0 кв.м, ПД підвалу, площею 12,0 кв.м, літ. а (1) ганок, площею 1,2 кв.м, літ. а (2) сходи, площею 2,1 кв.м, літ. Б-1 будівлі вартової, площею 23,3 кв. м, літ. б-1 тамбуру, площею 5,1 кв. м, літ. Б-1 будівлі вартової, площею 23,3 кв. м, літ. б-1 тамбуру, площею 5,1 кв. м, літ. б (1) навіс, площею 20,6 кв. м, літ. б (2) навіс, площею 7,5 кв. м, літ. В-гаражу (тимчасовий), площею 18,0 кв. м, літ.Г-гаражу (тимчасовий), площею 18,0 кв. м, літ. Д господарського блоку, площею 22,7 кв. м, літ. Е навіс, площею 66,0 кв. м, літ. Ж господарського блоку, площею 22,7 кв.м, літ. З вбиральні, площею 1,0 кв.м, літ. И гаражу (тимчасовий), площею 18,0 кв. м, № 1 причалу для човнів, площею 116,0 кв. м, №2, 3 споруд (бони), площею 38,5 кв. м, № 4-6 огорож, площею 188,7 кв. м, літ. І замощення, загальною площею 953,0 кв.м; та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна скасувавши державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вищевказану човнову станцію із зкриттям розділу за ПП «ОПО», номер запису про право власності 10315244, що внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андреєвою Г.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 липня 2015 року; за ПП «Смерш-62», номер запису про право власності 10333926, що внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 липня 2015 року; за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 13637025, що внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 березня 2016 року; за ПП «Старий судак», номер запису про право власності 14362421, що внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 квітня 2016 року.

Також представником позивача долучено до клопотання про повернення на стадію підготовчого судового засідання відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно актуальну інформацію про об`єкт нерухомості човнової станції за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої власником вказаного майна є ТОВ «Реабілітаційний центр «Стрілецьке коло» для воїнів російсько-української війни» на підставі акту приймання-передачі від 10 лютого 2022 року нерухомого майна між ПП «Старий судак» та ТОВ «Реабілітаційний центр «Стрілецьке коло» для воїнів російсько-української війни», який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В.

Разом з тим, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключено суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За змістом ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, ст. 20 ГПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (як приклад, п. п. 5, 10, 14 ч. 1 цієї статті).

Таким чином, стороною у господарському процесі може бути і фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 червня 2019 року по справі 908/1568/18, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування. Наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Має значення також і суб`єктний склад саме сторін правовідносин та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Позовні вимоги, заявлені Дніпровською міською радою у поданій позовній заяві не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а витікають з господарських правовідносин, оскільки відповідно до позовної заяви основні позовні вимоги стосуються щодо повернення земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованої споруди човнової станції та заявлені до юридичної особи, а також вимоги щодо припинення права власності із скасуванням державної реєстрації речових прав на вказане нерухоме майно, яке також на сьогоднішній день зареєстровано за юридичною особою.

Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації речових прав на вищевказане нерухоме майно, яке було зареєстровано за ОСОБА_1 , то судом встановлено, що відповідно до відкритої інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 02 липня 2008 року зареєструвався як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець та є керівником з 16 вересня 2008 року ПП «Глобал-Груп», з 22 червня 2018 року - ТОВ «Чудовий світ 2018», з 20 липня 2018 року - ТОВ «Майбутнє сьогодні 2018», ТОВ «Сонячне сяйво 2018», з 16 квітня 2019 року - ТОВ «Нове будівництво 2019», з 21 травня 2020 року - ТОВ «Сіті паркінг 2020», що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 ще з 2008 року здійснює підприємницьку діяльність, а те, що він - як фізична особа 04 березня 2016 року на підставі акта про передання права власності на куплене нерухоме майно від 01 березня 2016 року і протоколу про проведення аукціону отримав право власності на вищевказану човнову станцію та на вісімнадцять автостоянок за різними адресами у місті Дніпрі лише підтверджує те, що вказане майно може використовуватись особою лише у господарських цілях для здійснення підприємницькою діяльністю.

Крім того, власником самочинно побудованої споруди - вищевказаної човнової станції на сьогоднішній день є юридична особа, а тому такий спір незалежно від його суб`єктного складу підвідомчий господарському суду та не може розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Правова норма п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у задоволенні клопотання представника позивача про повернення на стадію підготовчого судового засідання необхідно відмовити, а провадження у цій цивільній справі - закрити.

Керуючись ст. ст. 49, 142, 158, 206, 255, 260, 261, 353-354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника позивача Дніпровської міської ради - Ревякіної Наталії Миколаївни про повернення на стадію підготовчого судового засідання відмовити.

Провадження у цивільній справі за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Старий Судак», Приватного підприємства «Смерш-62», третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про повернення земельної ділянки, припинення права власності та скасування державної реєстрації - закрити.

Роз`яснити позивачу про право звернутися з відповідною позовною заявою до суду господарської юрисдикції.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було поставлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадця ти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.П. Терещенко

.