Справа №295/1381/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

головуючого судді Перекупка І.Г.

при секретарі - Конончук Ю.О.,

за участю представника позивача Жмуцького М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирськії області про стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирськії області про стягнення моральної та матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказала, що шкода їй заподіяна неправомірними діями працівників правоохоронного органу Головного управління Національної поліції в Житомирській області. Позивач вказує, що неправомірні дії працівників правоохоронного органу виявились в незаконному притягненні її до адміністративної відповідальності за правопорушення, якого вона не вчиняла, та незаконному складенні стосовно неї 16.11.2021 року протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 364130 за ч.1 ст.156 КУпАП.

Незаконність даного протоколу підтверджується постановою Богунського районного суду м. Житомира від 17.12.2021 р., згідно якої провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Позивач посилається на те, що вона була зареєстрована та здійснювала діяльність як фізична особа-підприємець щодо реалізації продуктів харчування (крупи, борошно, вермішель, цукор, хліб, консерви, майонези, кетчупи) в магазині АДРЕСА_1 , який орендувала у ПП «Відлуння» згідно договору оренди майна №188 від 01.01.2021 р. та акту приймання-передачі б/н від 01.01.2021 р.

16.11.2021 р. приблизно о 13.00 год., до приміщення магазину № НОМЕР_1 , в якому вона знаходилась, зайшли три чоловіки в цивільному одязі та одна жінка в одязі чорного кольору, схожому на форму поліцейських. Жодних написів або нашивок, які б вказували, що жінка є працівником поліції на одязі у неї не було. Жінка у формі схожій на форму поліцейського, повідомила про те, що вони з поліції та зазначила, що позивач продала шампанське, на що остання в категоричній формі заперечила і попросила надати будь-яке підтвердження, при цьому докази на підтвердження факту продажу алкогольних напоїв надані не були, як і не були долучені до справи про адміністративне правопорушення.

Позивач зазначає, що на її прохання жоден з чоловіків та жінка не представилися і не пред`явили свої посвідчення.

Позивач зазначає, що в приміщені магазину знаходилося 16 пляшок з винним напоєм «Фраголіно Фрателі» та «Свєтське», які вона придбала для споживання своєю родиною під час прийдешніх новорічних та різдвяних свят. Вміст спирту етилового в даному напої менше 8.5 відсотки об`ємних одиниць, а тому напій не відноситься до алкогольних напоїв і не повинен маркуватися марками акцизного податку.

Позивач наголошує, що огляд був проведений без понятих, вона зверталась до правоохоронців з проханням залучити понятих або свідків, говорила, що не згодна з проведенням огляду, просила залишити приміщення, просила знімати все на відео, пред`явити посвідчення, на що отримала відмову.

Зазначає, що пляшки з винним напоєм, були упаковані невідомими чоловіками в поліетиленові пакети і вилучені.

Позивач посилається на те, що огляд магазина працівниками поліції був проведений незаконно, за результатами якого в її присутності не був складений протокол огляду, який лише в подальшому з`явився в матеріалах справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, і в якому відсутній її підпис, до протоколу огляду були внесені прізвища понятих, які фактично були відсутні під час його проведення, що є неправомірним.

Таким чином, позивач вважає, що працівники Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області своїми діями грубо порушили порядок встановлення факту адміністративного правопорушення, його фіксування та оформлення, що спричинило незаконне притягнення її до адміністративної відповідальності, яке є порушенням її прав та законних інтересів, як громадянина України. Крім того, вказує, що в неї незаконно було вилучене майно, яке їй належить, і яке не є алкогольним напоєм.

Позивач вказує, що вона не вчиняла жодних протиправних дій, а рішення та дії поліцейських при проведенні 16.11.2021 р. в приміщенні магазину АДРЕСА_2 , який вона орендувала, незаконного огляду, складання протоколу про вчинення нею адміністративного правопорушення, зухвале нехтування на прохання представитися, залучити понятих, застосувати відеозйомку, припинити незаконне вилучення продукції, яка належить їй на праві власності, образили та завдали їй моральних страждань. Позивач зазначає, що всі свої дії поліцейські вчиняли зухвало, демонстративно, ігноруючи всі прохання в поясненні своїх дій та такого зухвалого ставлення до неї. Вважає, що такі протиправні дії поліцейських, як представників Держави, силового органу та суб`єктів владних повноважень, поставили під сумнів її порядність та добре ім`я, тому вона вимушена була доводити суспільству свою чесність і порядність в судовому порядку.

Мотивуючи заподіяння моральної шкоди позивач посилається на те, через зазначені дії працівників поліції вона змушена була витрачати час, зусилля та кошти з метою відновлення порушених прав та законних інтересів. До моменту розгляду матеріалів про притягнення її до адміністративної відповідальності позивач вказує, що перебувала у постійному стресі, була обуреною через таке зухвале та ганебне порушення законодавства України та її прав працівниками правоохоронного органу.

Неправомірні дії працівників правоохоронного органу проводились публічно в присутності продавців інших магазинів, покупців та відвідувачів, що поставило під сумнів її репутацію як продавця, викликало негативні емоції та відчуття стресу.

Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач посилається на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і виходить з періоду, протягом якого тривало провадження з розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності 1 місяць 1 день, та з розміру мінімальної заробітної плати, а тому просить стягнути моральну шкоду в сумі 6000,00 грн.

Також позивач просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 11 500,00 грн, як витрати, які вона понесла для відновлення порушеного права, а саме витрати на правову допомогу, які вона сплатила за надання послуг адвокату за представництво її інтересів в суді під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, за наслідками якого було ухвалено рішення про закриття провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому позивач посилається на ст. ст. 22, 1166, 1174, 1176 ЦК України та норми ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також вказує, що нормами Кодексу України про адміністративне правопорушення не передбачений порядок відшкодування витрат на правову допомогу при представництві інтересів громадянина адвокатом, а тому інший спосіб захисту її порушених прав відсутній, що є підставою для звернення до суду з позовом з вимогою про відшкодування понесених витрат на надання правової допомоги саме в порядку цивільного судочинства.

Крім того, позивач просить стягнути на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн, понесених нею в межах даної справи.

07.04.2022 р. від представника Головного управління Національної поліції в Житомирській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні. Заперечуючи проти доводів позивача представник відповідача посилалась на те, що позивач не надала належних і допустимих доказів, які підтверджують неправомірність дій поліцейського Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області при складанні відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 156 КУпАП, а надана позивачем копія постанови Богунського районного суду м. Житомира від 17.12.2021 р. не є доказом неправомірності дій працівників поліції, якими складено такий протокол, та не є підставою для відшкодування позивачу моральної та матеріальної шкоди, враховуючи відсутність доказів того, що складаючи протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача, працівник поліції вийшов за межі наданих йому повноважень. Представник відповідача посилається на те, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 17.12.2021 р. не встановлено наявність будь-яких суттєвих порушень, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції. Вказує, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

Також представник відповідача вказує, що судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до ціни позову і не можуть стягуватись як збитки в порядку, який передбачений ч. 6 ст. 1176 ЦК України, тому вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 11 500,00 грн, як майнових збитків, є необгрунтованою і безпідставною.

Вважає такими, що не підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 5500,00 грн, які понесені адвокатом в межах даної цивільної справи, посилаючись на те, що позивач не надала докази на підтвердження їх здійснення в орієнтованому переліку витрат, а їх розмір є необгрунтованим та непропорційним до предмета спору.

04 травня 2022 р. від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, не грунтуються на нормах матеріального права, не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать судовій практиці, а відтак не можуть бути взяті судом до уваги. Позивач вказує, що зі змісту постанови Богунського районного суду м. Житомира від 17.12.2021 р. у справі № 295/15676/21 вбачається, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була закрита за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а також відсутності належних і допустимих доказів, які б взагалі підтверджували факт його вчинення. Водночас, звертаючись до суду з даним позовом, в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог позивач посилається не лише на зазначену вище постанову, а і обгрунтовує неправомірність дій працівників правоохоронного органу, які були вчинені безпосередньо під час складання зазначеного протоколу, зокрема, які проявились в наступному: 1) проникнення до приміщення магазину без дозволу суду та без згоди власника; 2) внесення до протоколу завідомо неправдивих відомостей, які не відповідають дійсності, зокрема, щодо факту продажу підакцизних товарів; 3) вилучення товару, який взагалі не є підакцизним, оскільки не належить до алкогольних напоїв, а відтак не потребує ліцензування; 4) внесення до протоколу відомостей про понятих, які фактично були відсутні під час проведення огляду та складання протоколу, що є грубим порушенням норм Кодексу України про адміністративне правопорушення і за своїм змістом взагалі є кримінально-караним злочином службовим підробленням.

Неправомірні дії працівників поліції підтверджуються не лише постановою, яка була ухвалена судом за наслідками розгляду протоколу, а й іншими письмовими доказами самим протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, рапортом, протоколом огляду місця події, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом, які долучені до позовної заяви, а також будуть підтверджені і показами свідків.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву вказує, що заперечення представника відповідача проти задоволення позовних вимог є необгрунтованими, спростовуються письмовими матеріалами справи, а відтак підлягають відхиленню судом.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Від співвідповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області відзив на позовну заяву не надходив.

В судовому засіданні 14.09.2022 р. представник позивача адвокат Жмуцький Д.М. заявлений позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в ньому, просив задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання 14.09.2022 р. не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов від представника ГУ НП в Житомирській області, міститься клопотання про проведення розгляду справи у відсутності представника.

Відповідно до положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідачів.

Згідно зі статею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

Згідно Договору оренди майна № 188 від 01.01.2021 р. ФОП ОСОБА_1 отримала в тимчасове володіння та користування за плату торгівельний об`єкт № 26-А, який розташований в майновому комплексі «Ринок Тетерів» по АДРЕСА_2 площею 23, 6 кв. м. строком на один рік до 31.12.2021 року з метою здійснення торгівельної діяльності (а. с. 35-41).

Згідно рапорту, складеного інспектором-черговим Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області Присяжнюком, 16.11.2021 р. о 12.55 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.11.2021 р. о 12.54 год. за адресою АДРЕСА_2 працівник поліції повідомив, що на сінному ринку в кіосках А 25 та А 26 здійснюється торгівля підакцизними товарами, заявник працівник поліції (внутрішня безпека) Гунько.

16.11.2021 р. ДОП Житомирського РУП лейтенантом поліції Холод А.А. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 364130 стосовно ОСОБА_1 , згідно якого остання в цей же день близько 13.50 год. за адресою: АДРЕСА_2 в приміщенні кіоску № НОМЕР_2 здійснювала продаж алкогольних напоїв, а саме шампанське « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 156 КупАП (а. с. 42).

Зі змісту даного протоколу вбачається, що він складений у відсутності понятих, до протоколу долучені пояснення, протокол огляду місця подіі, рапорт, довідка, у громадянки ОСОБА_1 за результатами огляду вилучені «Fragolino Rosata» в кількості 6 бут.; «Fragolino Italiano» в кількості 2 бут.; «Fragolino Bianco» в кількості 6 бут.; «Свєтскоє Ігрістоє» в кількості 2 бут. В графі «пояснення особи, що притягується до відповідальності» зазначено, що пояснення надаються на окремому аркуші, з протоколом не згодна, буду оскаржувати.

16.11.2021 р. слідчим СВ Житомирського РУП ГУРП в Житомирській області Дев`ятком О.М. у період з 13.30 год. до 14.20 год. проведено огляд, за результатами якого складений протокол огляду місця події, згідно якого об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості за адресою АДРЕСА_2 , вхід до приміщення № 25 «А», 26 «Б» «Продуктовий магазин», потрапивши до приміщення розміром 6х9 м., з правої сторони від вхідних дверей, знаходиться відділення, в якому знаходиться шампанське, а саме: «Fragolino Rosata» в кількості 6 бут.; «Fragolino Italiano» в кількості 2 бут.; «Fragolino Bianco» в кількості 6 бут.; «Свєтскоє Ігрістоє» в кількості 2 бут., які були опечатані та вилучені. Огляд проведений в присутності понятих ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в АДРЕСА_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 . Інші особи під час огляду відсутні. (а. с. 45).

Згідно постанови Богунського районного суду м. Житомира від 17.12.2021 року в справі № 295/15676/21 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КупАП у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення. Повернуто ОСОБА_1 вилучене в неї згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №364130 від 16.11.2021 р. майно (а. с. 94-97). В постанові зазначено, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували наявність події та складу адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , а саме торгівлю алкогольними напоями без марок акцизного податку. Постанова набрала законної сили.

Згідно зі ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

В частині 6 цієї ж статті визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За правилами ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоди, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. При цьому вина заподіювача шкоди презюмується, а обов`язок доведення відсутності вини покладається на заподіювача шкоди.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

В статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями визначено: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами, що регламентовано в статті 3 Закону України «Про Національну поліцію»

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 7 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

В статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», яка визначає обов`язки поліцейського останній зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини тощо. В частині 3 цієї ж статті визначено, що звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Стаття 38 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліція може проникнути до житла чи іншого володіння особи без вмотивованого рішення суду лише в невідкладних випадках, пов`язаних із: 1) рятуванням життя людей та цінного майна під час надзвичайних ситуацій; 2) безпосереднім переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення; 3) припиненням злочину, що загрожує життю осіб, які знаходяться в житлі або іншому володінні.

Проникнення поліцейського до житла чи іншого володіння особи не може обмежувати її права користуватися власним майном. Про застосування вказаного поліцейського заходу обов`язково складається протокол.

За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

На підставі досліджених судом доказів і наведних вище правових норм, суд дійшов переконливого висновку, що працівниками поліції Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області допущені порушення законодавчих норм та вчинені неправомірні дії в ході складення 16.11.2021 р. протоколу про адміністративне серії ВАВ № 364130 щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КупАП, що призвело до грубого порушення прав та охоронюваних інтересів позивача, зокрема, гарантованого права від незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом беззаперечно встановлено, що відсутність події адміністративного правопорушення підтверджена змістом постанови Богунського районного суду м. Житомира від 17.12.2021 р. в справі № 295/15676/21, згідно якої провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КупАП закрито, при цьому в постанові констатовано, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, які б підтверджували наявність події та складу адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , а саме торгівлю алкогольними напоями без марок акцизного податку (а. с. 94-97).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою суду достовірно встановлена відсутність події адміністративного правопорушення, яка є обов`язковою, має преюдиціне значення і встановлені в ній обставини не підлягають додатковому доведенню.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Дослідивши зміст зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що в ньому фактично відсутня суть адміністративного правопорушення, оскільки в ньому не відображено, кому, за яких обставин і який конкретно алкогольний напій був проданий позивачем. Матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується жоден факт продажу позивачем алкогольних напоїв. Зокрема, судом не встановлено, що була опитана особа, якій позивач продавала алкогольні напої, не представлений суду чек, якій підтверджує факт придбання алкогольного напою позивачем тощо.

Суд вважає, що працівниками поліції не дотримані вимоги ст. 38 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки фактичне проникнення до володіння позивача, право на мирне володіння яким в контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає захисту, відбулось без згоди позивача та без рішення суду, а правові підстави для такого проникнення без рішення суду, які передбачені змістом наведеної статті, були відсутні і суду відповідачем не доведені.

В позові позивач посилалась на те, що під час огляду магазину були відсутні поняті і свідки, а також зазначала, що в її присутності ніякий протокол огляду не складався, під підпис їй не вручався.

Дійсно в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні посилання на понятих, які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, в протоколі огляду місця події зазначено, що огляд магазину проводиться в присутності понятих ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в АДРЕСА_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 .

Водночас, в протоколі огляду від 16.11.2021 р. не зазначено, що під час огляду безпосередньо була присутня володілець магазину, в якому проводився відповідний огляд, тобто позивач, і що саме в неї вилучалось майно, підпис позивача в протоколі огляду місця події відсутній.

В зазначеному контексті незрозумілим і нелогічним є присутність позивача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та її відсутність під час огляду, в той же час присутність під час огляду магазину понятих і їх відсутність під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, хоча зі змісту зазначених процесуальних документів вбачається, що вони складені в однаковий проміжок часу.

Так, зі змісту письмових пояснень, які надала адвокату Башинська Н.С., вбачається, що вона працює продавцем м`ясних продуктів в магазині АДРЕСА_5 . 16.11.2021 р. до неї в магазин зайшли троє чоловіків, які повідомили, що вони є працівниками поліції. Службові посвідчення їй не пред`являли. Один з чоловіків запропонував їй надати свої анкетні дані, для відображення в протоколі огляду, в якості понятої. На що, ОСОБА_4 повідомила, що вона перебуває на своєму робочому місці, що відбувалося в магазині, 26 вона не бачила і взагалі на підставі статті 63 Конституції відмовляється відповідати на запитання. Після цього, один з чоловіків повідомив, що у такому випадку вони будуть проводити перевірку магазину № НОМЕР_3 на предмет дотримання санітарних норм, дотримання масочного режиму та наявності COVIDсертифікатів. Оскільки ні перевірки, ні проблеми їй не потрібні, ОСОБА_4 надала згоду підписати протокол огляду. Один із зайшовших чоловіків, заповнив протокол і надав їй для підпису (а. с. 58-60).

В позові позивачка посилалась на те, що з метою відібрання пояснення у другого понятого, адвокатом Чепелем О.В. було перевірено адресу, зазначену слідчим Житомирського РУП Дев`ятком О.М. в протоколі огляду від 16.11.2021 р., як адреса проживання ОСОБА_2 . Під час виїзду встановлено, що за даною адресою знаходиться не приватний будинок, як на те вказує інформація відображена в протоколі огляду, а 5-ти поверховий житловий будинок, що підтверджується фотознімком, який наявний в матеріалах справи (а. с. 61-62).

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем не спростовані доводи позивача про те, що протокол огляду місця події безпосередньо в приміщенні магазину не складався, що поняті були відсутні, а в даній категорії справ обов`язок доведення правомірності дій та рішень покладається саме на відповідача, що в свою чергу свідчить про неправомірність дій працівників поліції і їх невідповідність нормам ст. 264 Кодексу України про адміністративне правопорушення, яка регламентує проведення огляду речей в присутності особи, в якої проводиться огляд, та понятих, у разі відсутності володільця майна, та положень Закону України «Про Національну поліцію» щодо дотримання законності і верховенства права працівниками поліції.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача був складений за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, який передбачає адміністративну відповідальність за роздрібну або оптову торгівлю алкогольними напоями без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.

В той же час, відповідач не спростував доводи позивача про те, що винний напій, який перебував в приміщенні магазину не для продажу, взагалі не підлягав маркуванню марками акцизного податку відповідно до положень ст. 226 Податкового кодексу України, оскільки маркуванню підлягають алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць, а вилучений винний напій «Фрателі Фраголіно», «Свєтське ігристе» з вмістом спирту етилового 6-6,9 об`єдних одиниць не потребує маркування марками акцизного податку, що взагалі виключає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Дослідивши зміст наданого позивачем відеозапису, судом встановлено, що працівники поліції поводили себе некоректно, погрожували позивачу, забороняли проводити відеозйомку, відмовлялись представитись і надати службові посвідчення, що є грубим порушенням норм Закону України «Про Національну поліцію», отже такі дії є неправомірними.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те, що відсутність посилання в постанові суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на суттєві порушення, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції, виключає наявність підстав для відшкодування шкоди, оскільки зазначені обставини не входять до предмета доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і судом не надавалась оцінка таким діям під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, виходячи зі змісту ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування шкоди, завданої посадовою особою державного органу, є факт її заподіяння під час виконання службових обов`язків, а відтак не грунтуються на нормах матеріального права доводи представника відповідача, що відсутність факту перевищення повноважень працівником поліції, виключає підстави для відшкодування завданих збитків, тому суд визнає їх безпідставними.

Таким чином, суд вважає, що неправомірні дії працівників поліції, які виразились у незаконному складенні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно позивача, незаконному проведенні огляду, незаконному складенні протоколу огляду, призвели до порушення гарантованих та охоронюваних законом прав позивача. Дії працівників поліції здійснені з порушенням ст.ст. 6, 7, 8, 18, 38 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 7, 245, 251, 256 КУпАП, з порушенням вимог щодо дотримання законності, верховенства права, суворого дотримання службових обов`язків, що є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності.

За приписами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Тобто, підставою для відшкодування шкоди є не просто неправомірність дій, а неправомірність, яка призвела до порушення гарантованих особі прав, які підлягають захисту.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

В пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що громадянин у випадках, визначених в даному Законі має право на відшкодування моральної шкоди.

За правилами ч. ч. 5, 6 Закону Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 р. у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. п. 55-57 судового рішення).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 р. у справі № 916/1423/17 вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом («STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 р.).

ЄСПЛ у справі «THOMAv. LUXEMBOURG», № 38432/97 від 29 березня 2001 р., використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди з огляду на наступне.

Судом достовірно встановлено, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб державного органу органу поліції позивач була незаконно притягнута до адміністративної відповідальності, без достатніх правових підстав, за відсутності будь-яких доказів відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якого була встановлена відсутність події адміністративного правопорушення. Також в ході судового розгляду справи на підставі досліджених доказів судом встановлено, що дії працівників поліції були неправомірними.

Безперечно дії працівників поліції викликали у позивача негативні емоції, занепокоєння, переживання, стрес, тривалу невизначеність, втрату звичайного способу життя, призвели до необхідності вживати додаткові заходи для усунення порушень та відновлення порушеного права.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач вимушена була звернутися до адвоката для захисту і відновлення порушених прав.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , яка є донькою позивачки, та ОСОБА_6 , з якою позивач разом працювала в магазині, надали показання, що після інциденту з працівниками поліції позивач перебувала в нервовому стані, плакала, відчувала приниження, оскільки не вчиняла протиправних дій, втратила сон, вживала заспокійливе і переживала негативні емоції.

Суд враховує, що позивач є особою старшого віку, ніколи не притягувалась до відповідальності, а відтак неправомірні дії працівників поліції по відношенню до неї безумовно призвели до моральних страждань.

Отже, суд вважає, що неправомірні дії працівників поліції призвели до заподіяння моральних страждань позивачу і знаходяться у причинному зв`язку із завданою шкодою, що є безумовною підставою для застосування цивільно-правової відповідальності, яка передбачена ст. ст. 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію».

При визначенні розміру моральної шкоди потрібно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «THOMAv. LUXEMBOURG», «CALOC v. FRANCE» та «NIEDBALA v. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Такий же висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20.09.20218 р. у справі № 686/23731/15-ц, від 22 квітня 2019 р. у справі № 236/893/17, Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 р. у справі № 754/8730/19.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивач виходила з того, що з часу складання 16.11.2021 р. працівником поліції і до закриття Богунським районним судом міста Житомира 17.12.2021 р. справи про адміністративне правопорушення за відсутності події адміністративного правопорушення, минув 1 місяць та 1 день, відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік" з 01.01.2021 р. встановлено мінімальну заробітну плату в місячному розмірі 6000 грн., а тому просила стягнути моральне відшкодування в розмірі гарантованого законом мінімуму за час перебування під судом, який дорівнює 6000 грн.

Суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком морального відшкодування, вважає, що такий розмір моральної шкоди відповідає вимогам законності, розумності і справедливості, а також буде ефективним засобом юридичного захисту порушеного права позивача і здатен компенсувати понесені психо-емоційні втрати немайнового характеру.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн.

Підлягають задоволенню і стягненню з відповідача вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 11 500,00 грн. з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Заявлені позивачем вимоги відповідають терміну збитки, оскільки позивач вимушена була понести витрати на правову допомогу для захисту від необгрунтованого та безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності.

За правилами ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

В контексті положень ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач має право на відшкодування сум, сплачених нею у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги під час вирішення справи про притягнення до адміністративної відповідальності, з огляду на те, що справа про адміністративне правопорушення відносно неї була закрита.

Суд враховує, що норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до яких здійснювався розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не містять положень щодо можливості розподілу понесених витрат на правничу допомогу, а відтак у позивача відсутня інша можливість захистити порушене майнове право внаслідок неправомірних дій працівників поліції.

З огляду на наведене, є неспроможними доводи представника відповідача, що витрати на правову допомогу, які понесла позивач у зв`язку з розглядом справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України і не підлягають відшкодуванню.

Безпідставним є і посилання представника відповідача на п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р., оскільки зазначений пункт стосується лише судових витрат, які заявлені у спорі, який розглядається в порядку ЦПК України, а відтак не є релевантним до спірних правовідносин і заявлених позивачем вимог.

Суд вважає, що заявлена позивачем вимога про відшкодування збитків, якими є витрати на правову допомогу при представництві її інтересів у справі про адміністративне правопорушення, грунтується на вимогах закону, є наслідком неправомірних дій працівників поліції, знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною шкодою, а відтак буде належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача. Іншим способом відновити порушене майнове право позивача не представляється можливим.

Розмір понесених позивачем витрат в сумі 11 500,00 грн підтверджується письмовими матеріалами справи, зокрема, Договором про надання правової допомоги б/н від 29.11.2021 року, укладеним з адвокатом Чепелем О.В.; Додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги б/н від 29.11.2021 року, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.12.2021 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , рахунком-фактурою від 31.12.2021 р., виписаного адвокатом Чепелем О.В., розрахунковою квитанцією серії АААА № 0001 від 02.01.2022 р. (а. с. 25-32), у зв`язку з чим суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Беручи до уваги те, що в ході судового розгляду справи на підставі досліджених доказів судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб державного органу Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Житомирській області, яке не має статусу юридичної особи і входить в структуру Головного управління Національної поліції України в Житомирській області, позивачу заподіяні матеріальні збитки і моральна шкода, розмір яких є доведеним і обгрунтованим, суд задовольняє вимоги позивача в повному обсязі і стягує в рахунок відшкодування моральної шкоди 6000,00 грн та 11500,00 грн майнових збитків.

За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить витрати зі сплати судового збору за рахунок Держави, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.

Нормами ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача заявлені до стягнення в межах даної справи судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на приписи п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розподілу між сторонами за наслідками вирішення спору підлягають, в тому числі, витрати на правничу допомогу, які лише підлягають сплаті стороною.

Подібні за змістом правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у справі № 648/1102/19 від 12.2020 р., у справі № 922/445/19 від 03.10.2019 р., у справі № 925/1137/19 від 22.01.2021 р.

Беручи до уваги умови договору про надання правничої допомоги, суд вважає, що розподілу між позивачем і відповідачем підлягає заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає сплаті.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5500,00 грн підтверджено Договором про надання правової допомоги від 21.01.2022 р., укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Чепелем О.В.; Додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги № 1 від 21.01.2022 року (а. с. 33-34).

Частинами 4, 5 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом; суму коштів, яка підлягає сплаті за надання професійної правничої допомоги, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги в розмірі 5500,00 грн.

Суд вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є реальним, обгрунтованим та співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується матеріалами справи, а доводи представника відповідача про необгрунтованість заявлених вимог суд визнає неспроможними.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ «Про Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, ст. ст. 1-4, 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст. ст. 23, 25, 48 БК України, Постановою КМУ від 03.08.2011 р. № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», ст. ст. 5, 6 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., ст. ст. 9, 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР № 2148-VIII від 19.10.1973 р., ст. 30 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюції 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 р., Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою КМУ № 215 від 15.04.2015 року, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирської області про стягнення моральної та матеріальної шкоди, задовольнити.

Стягнути з держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області (10008, м. Житомир, вул. Старий бульвар. 5/37, ) за рахунок коштів Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України у Житомирській області (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 24. ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний № НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 6 000.00 (шість тисяч гривень нуль коп.), матеріальну шкоду в розмірі 11 150,00 грн. (одинадцять тисяч сто п`ятдесят гривень нуль коп.) та витрати на правову допомогу в розмірі 5 500,00 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень нуль коп.).

Судові витрати віднести на рахунок Держави Україна.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16.09.2022.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка