Справа № 462/2979/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді: Кирилюка А.І.,

за участю секретаря: Антощук А.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради/ про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ним. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що не зважаючи на припинені подружні відносини, між ними існує усна домовленість про те, що в подальшому їхня донька проживатиме з батьком та задля уникнення будь-яких суперечностей в майбутньому, просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 23.06.2022 року роз`єднано позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. /а.с.19/

Ухвалою суду від 27.06.2022 року відкрито загальне позовне провадження в справі. Визнано явку позивача обов`язковою. /а.с.21-22/

Ухвалою суду від 20.07.2022 року зобов`язано третю особу надати письмовий висновок для вирішення спору. /а.с.33-34/

Ухвалою суду від 22.08.2022 року залучено Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради як третю особу, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, виключено зі складу учасників справи третю особу Відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району Управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. Зобов`язано останню надати письмовий висновок для вирішення спору. /а.с.49-50/

Ухвалою суду від 20.09.2022 року справу призначено до судового розгляду по суті. /а.с.61/

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, з наведених у ньому обгрунтувань.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Залізничного районного суду від 28.09.2022 року, яке не набрало законної сили розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 31 серпня 2018 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №2630.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . /а.с.7/

Крім цього, судом встановлено, що малолітня ОСОБА_6 зареєстрована разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . /зв.а.с.10-а.с.11/

З акту обстеження умов проживання вбачається, що останні належні для проживання дитини. /а.с.41/

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.

Залізничною РА ЛМР як органом опіки та піклування надано висновок про недоцільність визначення місця проживання дитини, у зв`язку з відсутністю, на думку представника третьої особи, спору між батьками. /а.с.54/

Разом з тим, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є необгрунтованим та суперечить дитини, оскільки, в даному випадку між сторонами існує реальний, а не ілюзорний спір, тому, вони звернулися до суду, відтак, виходячи з інтересів дитини, які в даному випадку є привелійованими, суд не приймає такий висновок до уваги.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України?27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Аналогічний правовий висновок викладений в Постанові ВС від 20.10.2020 року в справі №333/1013/17.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09,? § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та визначення місця проживання її з батьком не впливатиме на взаємовідносини матері та доньки, оскільки таке визначення місця проживання дитини, не позбавляє матері батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків, тому, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про доцільність проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з позивачем - її батьком, що забезпечить якнайкраще її інтереси.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені сторонами витрати слід віднести на їх рахунок.

Керуючись ст.141, 259, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судові витрати понесені сторонами віднести на їх рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /

відповідач: ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 /

третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради /місцезнаходження: м.Львів. вул.Виговського, 34, ЄДРПОУ - 04056084/

Повний текст рішення складаний 05.10.2022 року.

Суддя:/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Кирилюк А.І.