ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/2348/21 Номер провадження 22-ц/814/2672/22Головуючий у 1-й інстанції Ульяніч І.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданнів м.Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скарг ою ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року, ухвалене суддею Ульяніч І.В., повний текст складено - 19 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_3 ) до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2021 року позивач ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_3 ) через представника - адвоката Авілову О.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, а також стягнення аліментів за минулий час з 01.02.2019 року.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_3 ) та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Згідно довідки № 1340 від 15.11.2013 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України. Позивач разом із дитиною мешкала в АДРЕСА_1 . За весь час проживання батько дитини ОСОБА_1 жодного разу не відвідував дитину та не допомагав матеріально. Позивач, бажаючи для своєї доньки повноцінної родини та повноцінного розвитку, змінила місце проживання, оскільки уклала шлюб з ОСОБА_5 09.06.2016 року в ОСОБА_6 в ОСОБА_7 14.11.2016 року позивач змінила ім`я та прізвище на ОСОБА_8 . На теперішній час дитина ОСОБА_9 є повністю адаптованою в Ізраїлі, про що свідчать довідки: - про навчання від 12.11.2018 року про те, що дитина навчається в дошкільному навчальному закладі в поселенні Маале-Амос, починаючи з 01.09.2016 року; - про страхування в лікарняній касі «Леуміт» з 07.11.2016 року; - про статус резидента; - соціальної служби від 03.12.2018 року, згідно якої з 2016 року родина ОСОБА_10 проживає в Маале-Амос в приватному будинку, який належить цій родині, ОСОБА_11 налагодив гарний контакт з ОСОБА_12 , він її батько у всіх відношеннях, піклується про неї, встановив контакт з вихователькою та забезпечує її усім необхідним. ОСОБА_13 виконує всі функції батька для ОСОБА_12 , натомість як ОСОБА_1 не приймає участі в житті дитини взагалі та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , проте у задоволенні позову було відмовлено. Згідно даних з відкритих джерел мережі Інтернет мінімальний розмір аліментів на одну дитину в Ізраїлі складає 2 059 шекелей. Згідно офіційного курсу НБУ 1 шекель становить 8,4310 грн. станом на 24.03.2021 року, тобто мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, яка проживає в Ізраїлі, складає 17 359,429 гривень (8,4310 грн. х 2059 ізраїльських шекелей). Позивач вказувала, що оскільки ОСОБА_1 з моменту первісного звернення до суду не надавав доказів розміру свого офіційного доходу, проте, зазначав, що веде підприємницьку діяльність, то вважає, що аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 необхідно стягувати у твердій грошовій сумі з урахуванням усіх обставин даного спору: проживання дитини на території Ізраїля та достатній рівень забезпечення дитини становить 2 059 шекелей, що відповідно є 17 359,429 гривень. ОСОБА_1 зобов`язувався з 2019 року сплачувати аліменти, проте своєї обіцянки не виконав, вважала, що розмір аліментів є цілком обґрунтованим. Позивачем не вирішувався даний спір у позасудовому порядку, оскільки ОСОБА_1 сам зобов`язувався утримати дитину у добровільному порядку з 2019 року.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_3 ) до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_3 ), аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 510 гривень, щомісячно, починаючи з 09 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 908 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи встановлені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 2 510 грн., що дорівнює прожитковому мінімуму для дітей в розрахунку на місяць віком від 6 до 18 років, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до повноліття дитини, що відповідає вимогам ст. 180 СК України. Крім того, суд першої інстанції встановив, що позивачем та її представником не доведено ті обставини, що ОСОБА_1 ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини за минулий час, починаючи з 01.02.2019 року, а позивач зверталася до нього та намагалася їх стягнути, тому обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження під час слухання справи, тому позов в частині стягнення аліментів на дитину за минулий період у розмірі 433 985 грн. не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не заперечує право дитини отримувати аліменти, але не в обсязі, визначеному судом у рішенні. Зазначає, що вони з позивачем постійно проживали у цивільному шлюбі в м. Харкові в орендованій квартирі. Він працював і дбав про свою сім`ю. Позивач у пошуках кращого життя та, скориставшись його відсутністю, без його згоди вивезла дитину з України наприкінці 2015 р., чим порушила його права. Він не заперечує допомагати дитині, але яким чином це робити, враховуючи що дитина з матір`ю проживають в іншій країні і дуже далеко від його місця знаходження, на усі його спроби домовитися про це з матір`ю дитини, ні через її представника, ні через суд не привели ні до чого тому, що позивач відмовилася йти на контакт з ним. Іншого способу бачитися з дитиною і допомагати їй у нього немає. Вважає, що його фактично позбавили прав батька, він не має можливості спілкуватися з дитиною. Зазначає, що має нерегулярний, мінливий дохід, з якого сплачує комунальні послуги, оренду житла, витрачає на продукти харчування, одяг, побутові предмети, на своє лікування, оскільки має хронічне захворювання, що також потребує значних грошових витрат, тому не має можливості сплачувати на місяць визначений судом розмір аліментів, оскільки офіційно не працює, не має цінного рухомого і нерухомого майна. Вважає, що необхідно врахувати визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а тому аліменти у твердій грошові сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно буде відповідати як інтересам дитини, так і його матеріальному становищу та стану здоров`я.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_3 ) та ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Мають доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої записано сторін по справі (а.с. 9).

09 червня 2016 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 в ОСОБА_7 та змінила ім`я та прізвище на ОСОБА_10 (а.с.18).

Судом встановлено, що відповідач аліменти не сплачує, уникає добровільно надавати матеріальну допомогу.

Позивач у позові просила стягнути з відповідача 17 359,42 грн. щомісячно.

Судом встановлено, що дитина мешкає разом з матір`ю ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_3 ) в Ізраїлі з 2016 року.

Враховуючи зазначені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 2 510 грн., що дорівнює прожитковому мінімуму для дітей в розрахунку на місяць віком від 6 до 18 років, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до повноліття дитини, що відповідає вимогам ст. 180 СК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову як такого, що ґрунтується на вимогах закону.

Одночасно сторонам роз`яснено, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 за минулий період, починаючи з 01.02.2019 року у розмірі 433 985 грн., то суд першої інстанції виходив з наступного.

В цій частині позовних вимог судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач вживала до подачі до суду цього позову належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача та доказів щодо ухилення відповідача від сплати аліментів у розумінні ч. 2 ст.191 СК України.

При цьому, у відзиві відповідач зазначив, що не заперечує допомагати дитині, але не знає яким чином це робити, враховуючи що дитина з матір`ю проживають в іншій країні і дуже далеко від його місця знаходження, на усі його спроби домовитися про це з матір`ю дитини, не привели ні до чого тому, що позивач відмовилася йти на контакт з ним.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що позивачем та її представником не доведено ті обставини, що ОСОБА_1 ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини за минулий час, починаючи з 01.02.2019 року, а позивач зверталася до нього та намагалася їх стягнути, тому обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження під час слухання справи.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину за минулий період у розмірі 433 985 грн., не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із вимогамистатті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства`кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Заперечуючи визначений судом першої інстанції розмір аліментів ОСОБА_1 зазначав, що має нерегулярний, мінливий дохід, сплачує комунальні послуги, оренду житла, витрачає кошти на придбання продуктів харчування, одяг, предмети побуту, на своє лікування, оскільки має хронічне захворювання, однак, належних та допустимих доказів вказаних обставин суду не надав. Матеріали справи взагалі не містять даних щодо матеріального стану ОСОБА_1 та стану його здоров`я.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач є працездатною особою, доказів на підтвердження скрутного матеріального становища та стану здоров`я суду не надав, тому підстави для відмови у позові відсутні. При цьому, визначений законом мінімальний розмір аліментів, не є безумовною підставою для визначення судом саме такого розміру аліментів з огляду на те, що розмір матеріального утримання дітей визначається відповідно до вимог статей 182,183,184 СК України, у тому числі, з урахуванням майнового і фінансового стану відповідача та інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів. Тобто, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів, не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зменшення розміру аліментів, без надання належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, не буде спрямовано на належне матеріальне забезпечення малолітньої доньки ОСОБА_12 та суперечитиме її інтересам. Апеляційна скарга не містить посилання на докази, які б впливали на законність рішення суду.

З врахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палатиз розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов