СТАРОСИНЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 684/176/22
Провадження № 2/684/92/2022
РІШЕННЯ

іменем України

21 вересня 2022 року смт Стара Синява

Старосинявський районний суд Хмельницької області в складі:

судді Гринчук С.М.,

за участі секретаря судового засідання Олійник Л.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Стара Синява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання особи,

УСТАНОВИВ:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який придбала до шлюбу. Починаючи з 29 жовтня 2011 року позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , однак рішенням Старосинявського районного суду від 23 червня 2021 року шлюб було розірвано.

Відповідач зареєстрований в житловому будинку позивача, самостійно знятися з зареєстрованого місця проживання не бажає; зараз проживає у свого брата за адресою: АДРЕСА_2 .

Зважаючи на те, що відповідач відсутній за адресою реєстрації, а домовленостей про збереження такого права між ним та власником житлового будинку немає, позивач звернулася до суду та просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ,та зняти його з реєстрації місця проживання.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, 21 вересня 2022 року подала суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. 21 вересня 2022 року подав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначивши, що визнає позов та не заперечує проти його задоволення. Вказав, що залишив будинок позивача 17 лютого 2021 року , шлюб розірвано, спільне проживання з позивачем вважає неможливим. Жодних перешкод у користуванні будинком позивач не чинила, домовленостей між ними не було.

Ухвалою судді Старосинявського районного суду Хмельницької області від 04 липня 2022 року вказана вище позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01 серпня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідача, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки суд припинив відправку поштової кореспонденції через відсутність асигнувань на оплату зазначених послуг.

18 серпня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідача.

Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з частиною другою статті 247, частиною третьою статті 211 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів.

З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке.

Судом установлено, що 05 листопада 2009 року позивач ОСОБА_3 придбала житловий будинок, загальною площею 49,1 кв.м. (житлова площа 16,1 кв.м.), що знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВМО №454333 від 05 листопада 2009 року, зареєстрованим в Реєстрі за №1546 (арк.спр. 22-23). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССТ №584345 від 24 липня 2010 року, 24 липня 2010 року було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на вказане домоволодіння, форма власності - приватна, частка - 1/1 (арк.спр. 12).

Назву вулиці « Якіра » змінено на « Вишнева », що пов`язано з початком процесу декомунізації України в 2015 році та здійснено на підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації 04 жовтня 2016 року № 422/2016-р. Зазначений факт є загальновідомим та доказуванню, в силу вимог частини третьої статті 82 ЦПК України, не підлягає.

Відповідно до даних будинкової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.спр. 14-17).

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (арк.спр. 13).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

У своїх постановах Верховний Суд неодноразово зазначав, що «за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Суд установив, що спір виник між позивачем ОСОБА_1 , як власником житла, та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 , тому на дані правовідносини поширюються положення статей 405 ЦК України, 150, 156 ЖК України.

Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд установив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2011 року, тобто складали сім`ю, та проживали у житловому будинку по АДРЕСА_1 , належному позивачу ОСОБА_1 .. 23 червня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано.

Обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту щодо проживання в будинку для відповідача, відпала, оскільки останній вселився до нього як член сім`ї позивача. З 17 лютого 2021 року відповідач не проживає в будинку, добровільно з нього виселився. Зазначене повністю визнав відповідач. Обставин, які б свідчили про поважність причин непроживання відповідача у спірному будинку суд не встановив.

Вимога позивача про усунення перешкод у користуванні майном передбачена приписами статей 319, 321, 391, 406 ЦК України, тобто, здійснюється на підставі закону, отже, переслідує легітимну мету.

Відповідно до статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною 15 лютого 2021 року у справі 235/2993/19.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.Окрім того, суд враховує визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та відповідно до вимог статті 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову.

Щодо вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи наведене положення закону, а також приймаючи до уваги те, що за результатами розгляду даної справи суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку статті 141 ЦПК.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 141, 263, 265, 279,280-287 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання особи - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 21 вересня 2022 року.

Суддя С.М. Гринчук