КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8752/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/15727/21

08 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Кирилюк Г.М.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Ігоря Володимировича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Савлук Т.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Дніпровський районний відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

20 вересня 2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він в 1967 році, у неповнолітньому віці разом з батьками переїхав на постійне проживання до м.Білицьке Добропільської міськради Донецької області Української Радянської Соціалістичної Республіки.

З 01 вересня 1967 року по 10 червня 1975 року він навчався в Білицькій восьмирічній школі №8 м.Добропілля та проживав разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

З 1975 року по 1978 рік він навчався в Донецькому технікумі фізичної культури і спорту та проживав за адресою: АДРЕСА_2 . По досягненні 17-річного віку, 04 липня 1977 року відділом внутрішніх справ Київського райвиконкому м. Донецька йому було видано паспорт громадянина СРСР НОМЕР_1 .

Вказує на те, що з 12 липня 1978 року по 30 листопада 1981 року він був прописаний та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, в грудні 1981 році він переїхав для подальшого проживання в Росію, до м. Ростов- на- Дону.

Зазначає, що факт його постійного проживання на території УРСР відповідно до положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» є підставою для оформлення набуття ним громадянства України за територіальним походженням. Маючи намір підтвердити факт постійного проживання в УРСР до 24 серпня 1991 року та оформити набуття громадянства України за територіальним походженням, він звернувся до Добропільської міської ради для отримання відповідної довідки, проте, листом від 06 серпня 2021 року Добропільська міська рада повідомила йому, що надати такі відомості неможливо через відсутність відповідної інформації у реєстрі територіальної громади.

Окрім того, він звернувся до Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області для підтвердження факту видачі йому паспорта громадянина СРСР, проте листом від 02 липня 2021 року його було повідомлено про відсутність можливості надати запитувану інформацію через залишення облікових матеріалів на тимчасово окупованій території в м. Донецьку.

Вказує на те, що він не має можливості реалізувати своє право та оформити набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки через відсутність в Добропільській міській раді відомостей про його прописку й проживання в м. Білицьке та через залишення облікових документів щодо видачі йому паспорту громадянина СРСР на тимчасово окупованій території в м. Донецьк, він позбавлений можливості належним чином довести, що він постійно проживав на території УРСР до 24 серпня 1991 року.

З огляду на вище викладене, просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 в період з 01 вересня 1967 року по 08 вересня 1975 року та з 12 липня 1978 року по 30 листопада 1981 року постійно проживав на території Української Радянської Соціалістичної Республіки в м. Білицьке Добропільської міської ради Донецької області.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Дніпровський районний відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 06 липня 2022 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ковальчук Ігор Володимирович подала апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просив встановити факт його постійного проживання в УРСР не станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року, а саме в період з 01 вересня 1967 року по 08 вересня 1975 року та з 12 липня 1978 року по 30 листопада 1981 року, тобто до 24 серпня 1991року в м.Білицьке Добропільської міської ради Донецької області. Проте, суд першої інстанції помилково досліджував та перевіряв наявність доказів постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Звертає увагу суду, що відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особи, які постійно проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, визнаються громадянами України з 24 серпня 1991 року.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» особи, які є іноземцями або особами без громадянства та постійно проживали на території УРСР до 24 серпня 1991 року мають право на оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

Отже, на думку апелянта, зазначені факти породжують різні за змістом правові відносини, які регулюються різними нормами матеріального права.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 проживав на території УРСР в період з 01 вересня 1967 року до 08 вересня 1975 року та з 12 липня 1978 року до 30 листопада 1981 року, тобто, до 24 серпня 1991 року та саме цей факт він просив встановити, при цьому в заяві ОСОБА_1 не стверджував, що станом на 24 серпня 1991 року він проживав на території України та не просив суд встановити цей факт.

02 серпня 2022 року представник Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дехтяров Василь Васильович подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначав, що рішення суду першої інстанції постановлено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що заявник ОСОБА_1 просить встановити факт, що він в період з 01.09.1967 року до 08.09.1975 року та з 12.07.1978 року до 30.11.1981 року постійно проживав на території Української Радянської Соціалістичної Республіки в м. Білицьке Добропільської міської ради Донецької області. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності особи до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006). Відповідно до положень Закону та Порядку № 215 заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують факт народження заявника в Україні чи постійне проживання в Україні, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Стаття 8 Закону передбачає факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року для набуття громадянства України за територіальним походженням. Зазначає, що надані заявником копії документів не підтверджують належним чином особу заявника та факт його проживання на території України. З урахуванням вище викладеного, просив суд апеляційну скаргу заявника залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ковальчук Ігор Володимирович повністю підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Представник Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дехтяров Василь Васильович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Осинники Кемеровської області, республіка РСФСР народився ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 13)

30 червня 2021 року відділом освіти Добропільської міської ради на адвокатський запит від 19 червня 2021року було надано відповідь в якій зазначалось, що ОСОБА_1 навчався у Білицькій восьмирічній школі № 8 в м. Добропілля Донецької області у період з 01 вересня 1968 року по 10 червня 1975 року. Зазначено, що місце проживання на період навчання у школі: АДРЕСА_1 . (а.с. 14)

У період з 1975 року по 1978 рік ОСОБА_1 навчався в Донецькому технікумі фізичної культури і спорту, що підтверджується копією диплома НОМЕР_2 . (а.с. 15)

04 липня 1977 року ОСОБА_1 відділом внутрішніх справ Київського райвиконкому м. Донецьку було видано паспорт громадянина СРСР НОМЕР_1 . (а.с. 16-18)

06 серпня 2021 року виконавчий комітет Добропільської міської ради надав відповідь на адвокатський запит № 1118 від 21 липня 2021 року про реєстрацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , виконавчий комітет Добропільської міської ради в якій зазначив, що дані про реєстрацію ОСОБА_1 та його батьків в діючій та архівній картотеці відсутні. За наявними обліковими даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Донецькій області та згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України відомості щодо документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні.

Зазначено, що підтвердити чи спростувати факт документування паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 неможливо, оскільки матеріали щодо документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, залишилися на території м. Донецька, який наразі, у відповідності до Указу Президента України від 07 лютого 2019 року № 32/2019, віднесено до переліку тимчасово окупованих територій Донецької області. (а.с. 20)

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Дніпровський районний відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які переконливо свідчать про постійне проживання ОСОБА_1 на території України у відповідності до критеріїв, визначених ст. 1 Закону України "Про громадянство України", якою безперервним (постійним) проживанням в Україні визнається проживання на території України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів, а також про те, що відповідно до вимог ст. 3 Закону України " Про громадянство" заявник проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року (тобто саме на момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»).

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просив встановити факт його постійного проживання на території Української Радянської Соціалістичної Республіки в м. Білицьке Добропільської міської ради Донецької області в період з 01 вересня 1967 року по 08 вересня 1975 року та з 12 липня 1978 року по 30 листопада 1981 року з метою отримання громадянства України за пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство»за територіальним походженням.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції посилався на положення ст.3 Закону України " Про громадянство" та не надав оцінки доводам заявника щодо наявності визначених ст. 8 Закону України " Про громадянство" підстав для встановлення факту його постійного проживання на території Української Радянської Соціалістичної Республіки в м. Білицьке Добропільської міської ради Донецької області в період з 01 вересня 1967 року по 08 вересня 1975 року та з 12 липня 1978 року по 30 листопада 1981 року з метою отримання громадянства України за пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство»за територіальним походженням, а тому доводи апеляційної скарги представника заявника про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи є обґрунтованими .

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001(в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено, зокрема, Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Порядок № 215 відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Абзацом першим пункту 1 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

Згідно з пунктом 9 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення заявник ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він звертався до відповідного територіального органу Державної міграційної служби України із заявою та іншими документами для встановлення його належності до громадянства України, або доказів того, що йому було відмовлено у встановленні належності до громадянства України.

В заяві ОСОБА_1 зазначає, що встановлення факту постійного проживання його на території Української Радянської Соціалістичної Республіки в м. Білицьке Добропільської міської ради Донецької області в період з 01 вересня 1967 року по 08 вересня 1975 року та з 12 липня 1978 року по 30 листопада 1981 року йому потрібно для отримання громадянства України відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство». На підтвердження своїх доводів до заяви ОСОБА_1 надав копію свідоцтво про народження; копію свідоцтва про восьмирічну освіту від 12 червня 1975 року, в якому містяться відомості про закінчення заявником навчання у Білицький восьмирічній школі №8 м. Добропілля в 1975 році, довідку Відділу освіти Добропільської міської ради від 30 червня 2021 року, в якій вказано про навчання заявника у Білицькій восьмирічній школі №8 м. Добропілля з 01 вересня 1967 року по 10 червня 1975 року та його проживання в цей період в м. Білицьке; диплом серії НОМЕР_2 від 05 липня 1978 року, в якому зазначено про навчання заявника в період з 1975 по 1978 роки в Донецькому технікумі фізичної культури і спорту та копію паспорту громадянина СРСР.

Відповідно до вимог частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про громадянство»,безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України;

Заявником не надано доказів того, що він постійно проживав на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" до 24 серпня 1991 року.

Окрім того, в судовому засіданні 22 червня 2022 року в суді першої інстанції заявник ОСОБА_1 зазначив, що з 1981 року він постійно проживав на території Російської Федерації, а повернувся в Україну лише в 2001 році.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність визначених ст. 8 Закону України " Про громадянство" підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Дніпровський районний відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту його постійного проживання на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" до 24 серпня 1991 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Ігоря Володимировичапідлягає частковому задоволенню, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Дніпровський районний відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення .

Керуючись ст.ст. 1,3,8 Закону України «Про громадянство України», ст.ст. 293, 315, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Ігоря Володимировича задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Дніпровський районний відділ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значеннявідмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.

Головуючий: Судді