ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/856/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу № 607/19787/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Мельник Володимир Володимирович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів, ухваленого суддею Братасюком В.М., -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів.

На обґрунтування позову посилається на ту обставину, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину. Рішенням суду ухвалено стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання дитини: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стверджує, що його сімейний стан змінився, а матеріальний стан суттєво погіршився, оскільки він одружився, його дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, крім того, на його утриманні знаходиться батько ОСОБА_1 , який є інвалідом 2 групи і його здоров`я потребує додаткових видатків, а тому є усі підстави зменшити розмір стягуваних аліментів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру стягуваних аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Мельник В.В., просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з врахуванням індексації.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з моменту проголошення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2017 він всіма силами намагався погасити заборгованість зі сплати аліментів, однак, виходячи з того, що у нього нерегулярний та мінливий дохід виникла потреба у зменшенні розміру стягуваних аліментів.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в другому шлюбі народився син ОСОБА_4 та на даний час він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, який визначений рішенням суду в процентному співвідношенні. Єдиним джерелом доходу його сім`ї є його заробітна плата, оскільки дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Окрім того, у нього на утриманні знаходиться батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інвалід 1 групи.

Також вказує, що не заперечує проти сплати аліментів на дитину дочку ОСОБА_3 , однак просить зменшити їх розмір .

Відзив у визначений судом термін до суду не надійшов.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дитина - син від іншого шлюбу. Він не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в визначеному судом процентному відношенні до його доходу, однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та просив врахувати, що його дохід є єдиним джерелом доходу сім`ї, його дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а стан здоров`я батька потребує додаткових видатків.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом установлено, що сторони спору перебували в шлюбі, котрий розірвано. Від цього шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає із матір`ю.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2017 року ухвалено стягувати із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого системним адміністратором ТОВ Системний зв`язок» (м. Тернопіль вул. Тролейбусна, 7) в користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Із розрахунку заборгованості по аліментах від 30.06.2021р., здійсненого державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ПЗМУМЮ (м.Івано-Франківськ), станом на 01.07.2021 року заборгованість зі сплати аліментів за ОСОБА_1 становить 21485,55 грн.

07 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб про, що стверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 від 07.09.2019року. В шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 12.06.2021року.

Відмовляючи у позовних вимогах про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів погіршення його матеріального стану, зменшення заробітку та рівня оплати праці, не надано доказів, що свідчили б про зменшення його реального доходу, що унеможливлює сплату аліментів на дитину у встановленому судовим рішенням розмірі. Зміна сімейного стану відповідача, а саме, народження дитини сина ОСОБА_4 не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку із яким погоджується колегія суддів про відмову у задоволенні позову.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 вересня 2020 року у справі із подібними правовідносинами №565/2071/19 (провадження №61-9460 св 20).

Посилання апелянта на те, що у нього у іншому шлюбі народився син, тому він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, який визначений рішенням суду, колегія суддів відхиляє, оскільки зміна сімейного стану відповідача, а саме, народження дитини сина ОСОБА_4 не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів при обставинах, що позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Відповідач є молодою особою і за станом здоров`я здатний до активної трудової діяльності, що не звільняє його від обов`язків щодо дитини, оскільки основний тягар щодо утримання дитини лягає на матір, із якою проживає донька, яка народилась з вадами шлунково-кишкового тракту та перебувала на диспансерному обліку, що встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Доводи відповідача про те, що у нього на утриманні знаходиться батько інвалід 1 групи, не заслуговують на увагу, оскільки вони не можуть вважатись беззаперечним доказом неможливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Батько позивача ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, на підтвердження чого подано копію посвідчення № НОМЕР_4 серія НОМЕР_5 та виписку із медичної карти амбулаторного хворого №06976. На час розгляду справи в апеляційному суді батьку надано I групу інвалідності. Відповідачем не подано доказів перебування батька на його утриманні, який також отримує пенсію як інвалід. Окрім того, при визначенні розміру аліментів за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів судом вже досліджувалися вказані обставини щодо доводів ОСОБА_1 про перебування його батька у нього на утриманні, а тому ці доводи не можуть свідчити про зміну майнового стану позивача.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування судового рішення із мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, у відповідності до ст.141 ЦПК України, покласти на позивача ОСОБА_1 в межах понесених сум.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Мельник Володимир Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на позивача ОСОБА_1 в межах понесених сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанова складена 29 вересня 2022 року.

Головуюча С.І. Дикун

Судді: О.З. Костів

Н.М. Храпак