КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/8501/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ «БАНК ФОРУМ», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги та просила суд визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги №1278-Ф від 30 листопада 2018 року, укладений між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалась на те, що 30 листопада 2018 року відповідач ПАТ «БАНК ФОРУМ», як банк та відповідач ОСОБА_3 , як новий кредитор уклали договір про відступлення права вимоги № 1278-ф.

На підставі п. 2.1. вказаного договору банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців/заставодавців та поручителів зазначених в додатку № 1 та акті приймання-передачі документації включаючи права до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, іпотечними договорами, договорами застави та договорами поруки з урахуванням усіх змін доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 та акті приймання-передачі документації до цього договору надалі, а новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти (надалі по тексту договір відступлення права вимоги).

Згідно додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги під порядковим номером 24 зазначено, що відповідач № 1 відступив право вимоги до боржника ОСОБА_5 .

Позивач також зазначила, що між відповідачем ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_5 22 квітня 2008 року було укладено кредитний договір №0147/08/00-ZNv, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 120 000 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних, із кінцевим терміном повернення кредиту до 21 серпня 2015 року.

Предметом іпотеки за вказаним вище кредитним договором на підставі договору була квартира АДРЕСА_1 .

Проте, 06 квітня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з придбанням права вимоги до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 намагається оскаржити право власності ОСОБА_1 , як нового власника, оскільки вважає, що остання неправомірно набула право власності на квартиру.

Отже, укладений відповідачами договір про відступлення права вимоги стосується прав позивача.

При цьому, заміна сторони кредитора в кредитному договорі з ПАТ «БАНК ФОРУМ» на фізичну особу ОСОБА_3 на переконання позивача є незаконним, так як остання як новий кредитор є фізичною особою, а тому за законом не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише спеціалізованими юридичними особами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Фізична особа за своєю специфічною природою не може бути внесена до Державного реєстру фінансових установ, не може мати статусу фінансової установи, не може отримати ліцензію та/або інших дозволів на надання фінансових послуг.

Отже позивач вважає, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ОСОБА_3 , як фізичної особи, яка не наділена повноваженнями та позбавлена права надавати фінансові послуги суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Крім того, вказує, що аналогічна позиція щодо недійсності правочину про відступлення права вимоги за кредитним договором не фінансовій установі викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, що за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути враховано.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги № 1278-Ф від 30 листопада 2018 року, укладений між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_3 . Стягнуто з ПАТ «БАНК ФОРУМ», на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 384, 20 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 384, 20 грн.

22 липня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року, та ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року було скасовано заочне рішення від 14 січня 2020 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій наголошує на тому, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що відповідач ОСОБА_3 не набула права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки на умовах договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процента і неустойки, прав на нарахування яких має первісний кредитор.

Однак, апелянт вказує, що з оскаржуваного договору вбачається, що за відступлення права вимоги за Основними договорами відповідач №2 ОСОБА_3 сплачує грошові кошти у розмірі 8 832 208,43 грн., в той час як вона набула права вимоги до кредиторів згідно до додатку №1 на заборгованість у розмірах: 5988695, 27 доларів США, 170 156 057,06 грн., 3 714 542,26 доларів США,105 591 585, 34 грн., 2 274 123,01 доларів СШАта 64 564 471, 72 грн., з чого вбачається, що відповідач ОСОБА_3 має право вимагати повернення всієї суми коштів від боржників, а відтак різниця між сплаченою нею сумою коштів, та коштами які вона може отримати в рахунок погашення заборгованості від клієнтів (боржників банку) є її доходом (п. 4.1. Договору та сторінка № 3 додатку № 1 до Договору).

Відтак, уклавши договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, ПАТ "БАНК ФОРУМ", що перебував у стані ліквідації, отримав фінансування, а новий кредитор - ОСОБА_3 , укладаючи вказаний договір, набула право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі наголошує, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. З укладенням оспорюваного договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансових послуг.

Крім того, оскільки правовідносини між відповідачами мали ознаки факторингу, то й укладатись між ними мав не договір про відступлення права вимоги, а саме договір факторингу стороною якого може виступати тільки банк або інша фінансова установа, а не фізична особа.

Враховуючи наведене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

10 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - адвоката Ліндаєва О.С., відповідно до якого вказує, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

В свою чергу, ОСОБА_3 не буде вчиняти дій, що мають ознаки фінансових послуг та можуть вчинятись саме банками або іншими фінансовими установами, як надання коштів у борг, отримання процентів за користування кредитними коштами, а вчинятиме лише дії, що спрямовані на отримання заборгованості за вже укладеними кредитними договорами, в тому числі за рахунок предмету іпотеки.

Вказує, що стягнення суми боргу та задоволення вимог іпотекодержателя чинним законодавством не віднесено до фінансових послуг, а оскаржуваний договір за своєю природою є договором купівлі-продажу майнового права, та не містить ознак факторингу.

У відзиві також зазначає, що ОСОБА_1 взагалі не було доведено, що оскаржуваний договір порушує її права, оскільки нею оскаржується не сам факт наявності заборгованості, не сам факт законності договору іпотеки квартири, факт відчуження квартири, що перебувала в іпотеці, а лише факт заміни кредитора у зобов`язанні, враховуючи, що така заміна жодним чином не збільшує та не зменшує розмір та порядок виконання зобов`язання боржником ОСОБА_5 , а сама ОСОБА_1 не є боржником за кредитним договором.

Відтак, вважаючи оскаржуване рішення законним, обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги нікчемними, представник відповідача ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 , адвокат Бордунова Н.О. підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Ліндаєв О.С. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Належна позивачці квартира АДРЕСА_1 надана в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором року № 0147/08/00-ZNv укладеного 22 квітня 2008 року між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 придбала право вимоги до ОСОБА_5 , яка була боржником за кредитним договором від 22 квітня 2008 року № 0147/08/00-ZNv укладеного між ПАТ «БАНК ФОРУМ».

Придбання права вимоги здійснено за договором № 1278-Ф про відступлення права вимоги від 30 листопада 2018 року, згідно якого відповідач ПАТ «БАНК ФОРУМ», як банк та відповідач ОСОБА_3 , як новий кредитор уклали договір про відступлення права вимоги № 1278-ф на підставі п. 2.1. якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців/заставодавців та поручителів зазначених в додатку № 1 та акті приймання-передачі документації включаючи права до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, іпотечними договорами, договорами застави та договорами поруки з урахуванням усіх змін доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 та акті приймання-передачі документації до цього договору надалі, а новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними договір про відступлення прав вимоги № 1278-Ф від 30 листопада 2018 року укладений між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_3 , оскільки банк, що перебуває у процедурі ліквідації, продав відповідні права фізичній особі, не наділеній правами надавати фінансові послуги, на що слід зазначити наступне.

Вирішуючи вказаний позов ОСОБА_1 та відмовляючи у його задоволенні суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що постановою Правління Національного банку України від 13 березня 2014 року № 135 ПАТ «БАНК ФОРУМ» віднесено до категорії неплатоспроможних. У зв`язку з цим 14 березня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 14 про початок виведення ПАТ «БАНК ФОРУМ» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 14 березня 2014 року.

В межах процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» та у відповідності до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про продаж активів банку за процедурою проведення відкритих торгів (аукціону).

Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

Також мотивуючи своє рішення суд зазначив, що ОСОБА_3 , як набувач за Договорами відступлення права вимоги не набула права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор, тому доводи позивача про укладення між сторонами договору факторинг суд визнав безпідставними.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, законодавством передбачений перелік підстав для визнання правочину недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позову зазначати в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки відбулося в межах процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум».

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права випливає, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Водночас процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Наслідками початку процедури ліквідації банку, які передбачені статтею 46 спеціального Закону, є, зокрема, завершення банківської діяльності банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; настання строку виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) тощо.

Національний банк України ухвалює рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги (стаття 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Пунктом 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), врегульовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено порівняльний аналіз договорів відступлення права вимоги та факторингу і зроблено правовий висновок такого змісту.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Суди встановили, що відповідно до пункту 2.2. договору про відступлення прав вимоги № 1278-Ф від 30 листопада 2018 року ОСОБА_3 як новий кредитор набула усіх прав кредитора за кредитним договором. Права кредитора перейшли до ОСОБА_3 у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржника.

Відповідно до 4.1 Договору про відступлення права вимоги ОСОБА_3 придбала вказані права вимоги до боржників згідно до додатку №1 за 8832208,43 грн.

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за його ознаками є договором, за якими у зобов`язанні за кредитним договором ПАТ «Банк Форум» замінено на нового кредитора ОСОБА_3 . Отже, такий договір не можна кваліфікувати як договір факторингу, такий договір по своїй суті є договором відступлення права вимоги (цесії).

Договір відступлення прав вимоги не містить умов, які передбачали б передання грошових коштів новим кредитором у розпорядження кредитору за плату, тобто його умови не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за цим правочином не є відносинами у сфері факторингу. Зазначений правочин за своєю правовою природою є договором відступлення прав вимоги, укладення якого врегульовано статтями 512-519 ЦК України, суб`єктний склад на укладення якого не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, а тому для його укладення не вимагається наявність у ОСОБА_3 , як нового кредитора, ліцензії на право здійснення фінансових послуг факторингу.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постановах від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20), від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, та не суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 761/20611/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 465/647/11 від 15 червня 2022 року у справі № 552/6343/18, 27 червня 2022 року у справі № 757/59897/19-ц.

Водночас Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом.

Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

Зазначений правовий висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 161/5127/17-ц (провадження № 61-17635св18), від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц (провадження № 61-5305св20), від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19 (провадження № 61-6649св20), від 25 березня 2021 року у справі № 712/8836/18 (провадження № 61-19728св19).

Оскільки спірний договір відступлення прав вимоги за кредитним договором був укладений у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами, тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, про те, що укладений 30 листопада 2018 року договір між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 є договором відступлення права вимоги, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу вимоги, а не договором факторингу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не довела, що оспорюваний нею правочин укладений з порушенням вимог закону та її прав. Посилання заявника на те, що суд першої інстанцій не дослідив зібрані у справі докази є неспроможними, оскільки оскаржуване рішення суду першої ухвалено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, ґрунтується та правильному застосуванні норм матеріального права, містить мотиви відхилення аргументів позивача, які викладені у позовній заяві.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови 23 вересня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв