Провадження № 22-ц/801/1650/2022
Провадження № 22-ц/801/1651/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 рокуСправа № 127/29080/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сало Т. Б, Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Корнійчуком Сергієм Анатолійовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2022 року, дата складання його повного тексту 18 липня 2022 року, та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2022 року, дата складання його повного тексту 01 серпня 2022 року, ухвалені у цій справі в м. Вінниця суддею цього суду Воробйовим В.В.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи позовну заяву тим, що 14 червня 2019 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис №1221. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. 09 липня 2021 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області їх шлюб було розірвано.

Відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатною, фізично здоровою особою і тому має можливість утримувати свого сина, проте в добровільному порядку ухиляється від обов`язку по утриманню дитини. В зв`язку з цим ОСОБА_1 , просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, оскільки, позивачу самостійно важко забезпечувати дитину всім необхідним.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі розміром 1 500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, а саме 26 жовтня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

20 липня 2022 року представник позивача звернувся до суду із заявою про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, яка мотивована тим, що в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог необхідно розподілити витрати по справі, які ОСОБА_1 понесла при наданні їй адвокатських послуг в розмірі 8 100,00 грн.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 050,00 грн.

Не погодившись з ухваленими рішеннями ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Корнійчука С.А., посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувані рішення змінити та ухвалити нові рішення, якими позов та заяву задовольнити в повному обсязі.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін як законні та обґрунтовані.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідають цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сторони по справі (а.с. 4).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2021 року у справі №127/10998/21 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 5).

З довідки ТОВ «ЖЕО» № 4994 від 11 листопада 2021 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 та її син зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Згідно довідки ТОВ «АРПАЛ» №0000-000004 від 01 грудня 2021 року відповідач займає посаду менеджера (управителя) із збуту та його дохід за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2021 року складав 70 660,00 грн. (а.с. 44).

Згодом, представником відповідача було подано суду нову довідку про розмір заробітної плати ОСОБА_2 , в зв`язку з її зменшенням з січня 2022 року до 5 610,85 грн. щомісячно (а.с. 74).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

За умовами ст. ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становив: з 1 січня 2021 року - 1921 гривень, з 1 липня 2021 року - 2013 гривень, з 1 грудня 2021 року - 2100 гривень.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить: з 1 січня 2022 року - 2100 гривень, з 1 липня 2022 року - 2201 гривень, з 1 грудня 2022 року - 2272 гривень.

Отже, розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1 500 грн., який визначений судом першої інстанції не є меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не порушує баланс інтересів, як дитини, так платника аліментів з урахуванням його доходів.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд першої інстанції встановив вказані вище обставини, що стосуються низького розміру середньомісячного заробітку відповідача, розміру прожиткового розміру на дитину відповідного віку, часткове визнання позову відповідачем та врахував те, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, дійшов вірного висновку щодо визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі розміром 1 500,00 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим за вказаних обставин цієї справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, має житло, не має кредитних зобов`язань і тому має можливість утримувати свого сина, сплачуючи аліменти в розмірі 3 000 грн., є необґрунтованими, оскільки, відповідачем надано суду докази на підтвердження того, що розмір його заробітної плати було зменшено з січня 2022 року до 5 610,85 грн. Розмір заробітної плати ОСОБА_2 свідчить про низький рівень його матеріального забезпечення, через що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 3 000 грн. на утримання свого малолітнього сина ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що при постановленні оскаржуваного додаткового рішення судом допущено порушення норм процесуального права не можна визнати обґрунтованими з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та 3 (пункт 1) ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

20 жовтня 2021року між адвокатом Корнійчуком С.А. та Пащенко М.М. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта на території України з метою захисту його прав та законних інтересів; від імені клієнта представляти його інтереси в усіх судах судової системи України тощо (а.с. 85-86).

В п. 3 договору адвокат та клієнт погодили гонорарні відносини, зокрема: зустріч та усна консультація з клієнтом 600,00 грн.; складання та підготовка клопотань, заяв, запитів, адвокатських запитів - 900,00 грн.; написання позовної заяви 4500,00 грн.; участь адвоката у судових засіданнях в судах першої інстанції 1500,00 грн. (одне засідання).

19 липня 2022 року між адвокатом Корнійчуком С.А. та Пащенко М.М. було підписано акт приймання-передачі адвокатських послуг, яким визначено обсяг виконаних робіт та їх вартість, зокрема: консультація, визначення позиції захисту, підготовку позовної заяви, прийняття участі адвоката у двох судових засіданнях. Вартість послуг за вказаним договором становить 8 100,00 грн., яка відповідає п.3 договору про надання правничої (правової) допомоги (а.с. 88).

Протоколом судового засідання підтверджується той факт, що представник позивача приймав участь в судових засіданнях, а саме 07 грудня 2021 року та 15 липня 2022 року (а.с. 30, 77).

Також в матеріалах справи наявний ордер (а.с. 29) та квитанція до прибуткового касового ордеру № б/н від 19 липня 2022 року на суму 8100,00 грн. (а.с. 87).

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову-на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції позов задоволено частково, тому заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає частковому задоволенню. Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідно до ст.ст. 137,141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 4 050,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення справи, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, вони не можуть бути підставою для скасування судових рішень.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних рішень, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Однак апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що при виготовленні повного тексту рішення, судом першої інстанції зроблено описку в його резолютивній частині. Так, суд помилково вказав дату, з якої починається стягнення, зокрема 26 жовтня 2020 року, тоді як у проголошеній ним у судовому засіданні резолютивній частині рішення зазначено правильну дату - 26 жовтня 2021 року. Вказана описка має істотний характер, тому вона може бути виправлена судом із застосуванням правового механізму, передбаченого ч. 1 ст. 269 ЦПК України, відповідно до якої суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст., 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Корнійчуком Сергієм Анатолійовичем, залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2022 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

Т. М. Шемета