РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/918/21

Провадження № 22-ц/4815/725/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 січня 2022 року у складі судді Ральця Р. В., ухвалене в м. Дубно Рівненської області о 16 годині 54 хвилин, повний текст рішення складено 31 січня 2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування.Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що

ІНФОРМАЦІЯ_4 трапилась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «МАН» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , рухаючись по автомобільній дорозі Київ-Чоп зі сторони м. Львова в напрямку м. Рівне в с. Кам`яниця Дубенського району допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці події. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди ІНФОРМАЦІЯ_4 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант» (поліс № АО 5871776), однак останнє на заяву позивача про виплату повної суми страхового відшкодування відповіло відмовою, погодившись на часткову виплату із розтермінуванням страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини. ТДВ СК «Альфа-Гарант» всупереч ст.27.2 та 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснено виплату страхового відшкодування на утримання дитини одноразово у розмірі 30 699,50 грн., що є незаконним, оскільки вказана сума є меншою ніж 36 мінімальних заробітних плат.

Відповідач незаконно затягує виплату страхового відшкодування і станом на квітень 2021 року виплатив лише 30 699,50 грн. відшкодування витрат на утримання дитини. Просив суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування однією виплатою, суму заборгованості за невиплату витрат на утримання, згідно вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, за період з 02.04.2021 по 28.12.2021, яка складає 24724, 56 грн., з яких: пеня - 15143, 29 грн., три відсотки річних - 2856, 92 грн., інфляційні витрати - 6724, 35 грн., та понесені судові витрати.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 січня 2022 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування на утримання дитини у розмірі 118 075 гривень 00 копійок. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України розмірі 15 143 гривні 29 копійок, три проценти річних простроченої суми боргу у розмірі 2 856 гривень 92 копійки, інфляційні витрати у розмірі 6 724 гривні 35 копійок, а всього разом 24 724 гривні 56 копійок. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що передбачене положеннями ст. 1202 ЦК України право розтермінування виплати шкоди, завданої смертю потерпілого, суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», котрий у спірних правовідносинах є спеціальним нормативним актом, і саме його положення підлягають до застосування при розгляді цієї справи. Суд керувався ст. 36.2 вказаного Закону, якою визначено обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та яка не дає права страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Судом також взято до уваги передбачене право особи, якій не було своєчасно виплачене страхове відшкодування страховиком, на отримання пені за весь період прострочення, та передбачені загальними нормами право на нарахування інфляційний втрат та трьох відсотків річних, які стягнуті з відповідача на користь позивачки за період затримки страхової виплати.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі посилається на п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Додає, що Закон містить відсилочну норму до ЦК України, а тому ці норми підлягають застосуванню у взаємозв`язку. Доводить, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), загальний розмір якого цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пояснює, що Товариством було складено графік виплати страхового відшкодування за п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів», згідно якого утриманцю померлого ОСОБА_3 сплачено утримання 51 953,00 грн. в якості страхового відшкодування та 28 338,00 грн. моральної шкоди. Звертає увагу, що інша частина коштів перераховується та буде перераховуватися до 30 числа кожного наступного місяця у сумі 2361, 50 грн. до повного його погашення суми розрахованого страхового відшкодування. Акцентує увагу на тому, що відповідно до п.27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування пов`язаного із смертю потерпілого у вигляді одноразової виплати є лише правом страховика, а не обов`язком. Товариство у чіткій відповідності до вказаної норми закону визначила загальний розмір вказаного відшкодування, і визначила розмір щомісячних платежів з розрахунку виплати всієї суми відшкодування на час досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що загиблий ОСОБА_3 на дату смерті офіційно не працював, у зв`язку з чим інформацію про отримувані доходи Товариству не було надано, а відтак останнім прийнято рішення про виплату відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 50% від мінімальної заробітної плати (тобто за вирахуванням частки, яка припадала на самого потерпілого) на день настання дорожньо-транспортної пригоди, із щомісячним перерахуванням до вичерпання ліміту (50% від 36 мінімальних заробітних плат), тобто по 2 361,50 грн. до 28.02.2026 року. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить його залишити без зміни, а апеляційну скаргу - відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, зареєстрованому Радивилівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області 02.08.2016 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_1 » (а.с. 12).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Хотинськоюї сільської ради Радивилівського району Рівненської області 18.07.2017 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджує свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .

Як зазначено у постанові про закриття кримінального провадження від 30.10.2020, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 20:31 на 389 км+800 м автодороги Київ-Чоп, що поблизу с. Кам`яниця Дубенського району Рівненської області, трапилась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «МАН» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись по автомобільній дорозі Київ-Чоп зі сторони м. Львова в напрямку м. Рівне в с. Кам`яниця Дубенського району, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди останній отримав тілесні ушкодження внаслідок яких помер на місці події. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди ІНФОРМАЦІЯ_4 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 35-39).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 як володільця транспортного засобу була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу № АО 5871776).

04.09.2020 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для дружини та сина загиблого - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 226704, 00 грн., з яких: для дружини 28338, 00 грн. - моральна шкода, для сина - 28338, 00 грн. - моральна шкода, 170 028, 00 грн. - відшкодування на утримання неповнолітньої дитини (ас. 6-7).

На цю заяву ТДВ СК «Альфа-Гарант» направило лист вих.№12/1355 від 01.04.2021 року про те, що ним прийнято рішення сплатити частину страхового відшкодування одноразово, а саме моральну шкоду у розмірі 56 676, 00 грн. та 30 699,50 грн. відшкодування на утримання та те, що інша частина грошових коштів по втраті годувальника буде проводитись щомісячно до 30 числа кожного місяця у сумі 2361, 50 грн. до повного погашення (ас. 40).

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з незгодою позивачки із таким частковим задоволенням її заяви та рішенням страхової компанії про розтермінування виплати суми страхового відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно частини 5 цієї ж статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 1 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті, і така шкода відшкодовується, зокрема батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно, інвалідам - на строк їх інвалідності. При цьому, згідно частини 3 згаданої норми Закону, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Статтею 1202 ЦК України встановлено порядок відшкодування такої шкоди та передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами і лише за наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Право осіб, які знаходились на утриманні потерпілого та осіб, які взяли на себе витрати з поховання, на отримання відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, передбачено і п.27.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.27.2 ст.27 цього Закону, страховик здійснює відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного Кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання сина загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суперечить положенню ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на наступне.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виплати страхового відшкодування повинні регулюватися нормами ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у взаємозв`язку, апеляційним судом оцінюються критично.

Так, згідно з ст.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Дійсно, статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами. Однак, Цивільний кодекс України є загальним нормативно-правовим актом, тоді як Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Тобто, саме Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Статтею 36.2 вищевказаного Закону передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування..

Таким чином, спеціальним законом встановлено прямий безальтернативний обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Однак, всупереч ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 108629, 00 грн. двома виплатами, чим порушило права заявниці, які, в свою чергу, підлягають поновленню в судовому порядку шляхом стягнення страхового відшкодування в сумі 118 075,00 грн..

Пунктом 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше року, однак відповідачем не виплачено належного страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, а тому страховик на підставі п.36.5 Закону зобов`язаний сплатити потерпілій пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а саме за період з 02.04.2021 року по 28.12.2021 року в розмірі 15143, 29 грн., трьох процентів річних від простроченої суми боргу в розмірі 2856, 92 грн., інфляційних витрат у розмірі 67724, 35 грн., а всього 24724, 56 грн., відповідно до розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачем.

Покликання апелянта на те, що стягнення місцевим судом судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, є безпідставним спростовуються нормами процесуального закону, який регулює розподіл судових витрат між сторонами у випадку задоволення позовних вимог, та наявними матеріалами справи, які підтверджують понесення позивачем судового збору та витрат на правничу допомогу у стягнутому судом розмірі.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 січня 2022 рокузалишити без змін.

Поновити дію рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 січня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.