Провадження № 2/537/74/2022
Справа № 537/2619/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.05.2022 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., за участю секретаря Савічевої М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Відділу ведення реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 . З відповідачем по справі вони перебували в зареєстрованому шлюбі. Після припинення їх сімейних стосунків, відповідач добровільно покинула своє місце проживання і де вона проживає на теперішній час йому невідомо. Фактично ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі з 2019 року по теперішній час, не сплачує вартість комунальних послуг, ніякої участі в утриманні квартири не бере, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає. За таких обставин позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку із тривалою відсутністю, у зв`язку із чим позивач і вимушений звернутись до суду із даним позовом.
Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 26 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки.
Представник третьої особи, Відділу ведення реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в судове засідання не з`явився, однак директор Автозаводської районної адміністрації Заводчікова Н. надала до суд клопотання, згідно якого просила суд розглядати справу без участі третьої особи та зазначила, що щодо вирішення спору покладається на розсуд суду.
Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі пояснень позивача та письмових матеріалів справи, одночасно враховуючи, що відповідач належним чином повідомлялася судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомила суд про причини неявки, нею не подано відзив.
Вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить кімната АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на житло, виданого Управлінням житлово комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 17 жовтня 2019 року, Витягом про державну реєстрацію №36663186 від 11 грудня 2012 року.
Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно змісту свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 29 жовтня 2019 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відповідач ОСОБА_2 доводиться позивачу ОСОБА_1 колишньою дружиною, шлюб між сторонами було розірвано 29 жовтня 2019 року.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за зазначеною вище адресою не проживає з вересня 2019 року, що підтверджується змістом акту №201, складеного 27 травня 2021 року головою правління ОСББ «Правобережна 89», згідно якого громадянка ОСОБА_3 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 , громадянка ОСОБА_4 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_4 , підтвердили, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 , з вересня 2019 року і по час складання акту.
Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності її реєстрації у помешканні, власником якого є позивач, порушено право останнього на володіння та розпорядження своїм майном; ОСОБА_2 , будучи зареєстрована у квартирі, власником якої є позивач, порушує його права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає з вересня 2019 року і по теперішній час.
Згідно статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , власником якого є позивач.
Однак, відповідач не проживає у зазначеному будинку з вересня 2019 року і по теперішній час.
Згідно наявних письмових матеріалів справи, домовленість між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом у разі його тимчасової відсутності відсутня.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки вона відсутня у вказаному будинку з вересня 2019 року і по теперішній час без поважних причин, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як власнику житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними йому правами в зазначеній квартирі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.
Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку із чим з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 сума судового збору, сплачена останнім при зверненні до суду із позовом, в розмірі 908 грн. 00 коп.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 29, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного Кодексу України, суд , -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Д.О. Зоріна