Справа № 700/559/22
Провадження № 2/700/230/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді: Пічкура С.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Кравець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження в смт. Лисянка, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Олійник Сергій Васильович до Приватного підприємства «Агрофірма «Яблунівська» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Лисянського районного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Олійник Сергій Васильович до Приватного підприємства «Агрофірма «Яблунівська» про стягнення коштів .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_1 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 000347 є власником земельної ділянки кадастровий № :02:000:0102, площею 3,10 га, розташованої в межах Вотилівської сільської ради Лисянського району Черкаської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договору оренди земельної ділянки № 01.12.16-2 від 01.12.2016 ОСОБА_1 передала ПП «Агрофірма «Яблунівська» у строкове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку. Строк дії договору 10 років. Відповідно до акту приймання-передачі об`єкта договору оренди землі від 01.12.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду вказану земельну ділянку. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір оренди зареєстровано 21.12.2016. ОСОБА_1 вказаного договору не підписувала і за захистом своїх прав звернулась до суду. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.09.2020 у справі 700/874/17 за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агрофірма «Яблунівська», третя особа на стороні відповідача: Лисянська РДА в особі Державного реєстратора про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації, позовні вимоги задоволено частково. Скасовано запис про проведену державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.12.2020 скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 01.12.2016. Отже, ПП «Агрофірма «Яблунівська» у період з 21.12.2016 по 16.12.2020 без достатніх правових підстав користувалося земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 . У відповідності до довідки Виноградської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 10.02.2022 , витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а також листа відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 22.08.2022, нормативна грошова оцінка земельної ділянки у період 2016-2018 р.р. становила 140489,00 грн., у 2019-2020 р.р. 135970,06 грн. Вищенаведені дії ПП «Агрофірма «Яблунівська» порушили майнові права ОСОБА_1 , оскільки користувалось земельною ділянкою без достатніх правових підстав, оренду плату не сплачувало, що і стало причиною звернення до суду. Відповідач за рахунок власника зберіг у себе кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою у період з 21.12.2016 по 16.12.2020 який підлягає стягненню становить 16546,91, а саме: за 2016 рік-124,01 грн., за 2017 рік - 4214,67 грн., за 2018 рік -4214,67 грн., за 2019 рік 4079,10 грн., за 2020 рік 3915,11 грн. Інфляційні втрати складають 6900,79 грн., а саме за 2016 98,20 грн., за 2017 2360,10 грн., за 2018- 1774,53 грн., за 2019 1491,63 грн., за 2020 1176,33 грн. 3 % річних складають 1589,27 грн., а саме: за 2016 21,49 грн., за 2017- 586,82 грн., за 2018 460,38 грн., за 2019 323,20 грн., за 2020-197,38 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 25036,37 грн. та судові витрати в розмірі 7000 грн.

У відзиві відповідач зазначив, що позов не визнає в повному обсязі. До моменту звернення позивача до суду про визнання недійсним договору оренди землі, за користування земельною ділянкою відповідач сплатив позивачу орендну плату за користування землею, про що 03.11.2017 позивачем була видана власноручна розписка, у якій позивач вказала, що вона отримала від відповідача 9600 грн. орендної плати за земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0102 по договору від 01.12.2016 номер 01.12.16-2. Нарахування позивачем плати за користування земельною ділянкою у 2016, 2017 роках є безпідставним, оскільки позивач цю плату отримала. у 2017 році позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, між сторонами виникла конфліктна ситуація, позивач вимагала повернути земельну ділянку, тому відповідач припинив користування земельною ділянкою, відповідно припинив сплачувати орендну плату. Припинення користування відповідачем земельною ділянкою позивача сталося значно раніше скасування судом державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. отже є безпідставним нарахування позивачем плати за користування земельною ділянкою за період 2018-2020 роки. До моменту звернення до суду з даним позовом відповідач не отримував від позивача будь-яких вимог щодо сплати грошових коштів за фактичне користування земельною ділянкою. Враховуючий викладене відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 000347 є власником земельної ділянки кадастровий № :02:000:0102, площею 3,10 га, розташованої в межах Вотилівської сільської ради Лисянського району Черкаської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно договору оренди земельної ділянки № 01.12.16-2 від 01.12.2016 ОСОБА_1 передала ПП «Агрофірма «Яблунівська» у строкове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку строком на 10 років.

Відповідно до акту приймання-передачі об`єкта договору оренди землі від 01.12.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду вказану земельну ділянку.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір оренди зареєстровано 21.12.2016.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.09.2020 у справі 700/874/17 за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агрофірма «Яблунівська», третя особа на стороні відповідача: Лисянська РДА в особі Державного реєстратора про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації, позовні вимоги задоволено частково. Скасовано запис про проведену державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.12.2020 скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 01.12.2016.

Стаття 93 ЗК України встановлює, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України Про оренду землі.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендною платою за землю є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є правовідносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними і регулюються положеннями глави 83 ЦК України.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі статті 1212 ЦК України.

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові №14-77цс18 від 23 травня 2018 року (справа № 629/4628/16-ц).

З аналізу наведених норм закону, суд вважає, що предметом доказування у даній категорії справ є саме факт реального використання відповідачем земельної ділянки позивача та несплати за грошових коштів у вигляді орендної плати.

Досліджуючи матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність доказів фактичного користування відповідачем спірною земельною ділянкою в період з 2018 по 16.12.2020 року.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із копії розписки, наданої відповідачем , ОСОБА_1 підтвердила факт отримання від ПП «Агрофірма «Яблунівська» орендної плати за земельну ділянку в сумі 9600 грн. за 2016-2017 роки 03.11.2017 року.

Будь-яких доказів на спростування того, що ОСОБА_1 не отримала вказані кошти суду не надано.

Саме по собі визнання недійсним договору оренди землі укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агрофірма «Яблунівська» без надання відповідних доказів цільового використання земельної ділянки відповідачем, не може бути підставою для стягнення з останнього грошових коштів у вигляді орендної плати за певний період, в той час як відповідні докази використання земельної ділянки у період з 2018 до 16.12.2020 р.р. саме відповідачем матеріали справи не містять, доводи позовної заяви про використання земельної ділянки ПП «Агрофірма «Яблунівська» у спірний період зводиться до припущення.

Здійснюючи аналіз наявних в матеріалах справи доказів, суд звертає увагу на наявність таких документів, як договір оренди земельної ділянки № 01.12.16-2 , з кадастровим номером :02:000:0102, від 01.12.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агрофірма «Яблунівська», та акт прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди землі від 01.12.2016 року, відповідно до якого сторони договору підтвердили фактичне отримання у користування земельної ділянки ПП «Агрофірма «Яблунівська».

Суд вважає за необхідне зауважити, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що акт приймання-передачі в оренду земельної ділянки є окремим документом, що підтверджує виконання орендодавцем умов договору оренди землі з передачі її в користування орендаря.

Враховуючи, що правовою природою державної реєстрації прав є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що у свою чергу свідчить лише про офіційне визнання державою факту набуття або припинення речового права на нерухоме майно, тобто права оренди земельної ділянки, а не її фактичне використання.

Таким чином, сама по собі наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право оренди земельної ділянки не свідчить про фактичне користування відповідачем земельної ділянки.

Також, суд вважає за необхідне наголосити, що у відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не було надано жодного доказу як на підтвердження фактичного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0102 у період з 2018 року по 16.12.2020 року відповідачем, так і на спростування доводів відповідача щодо фактичної оплати орендної плати за користування земельною ділянкою, в той час як принципи диспозитивності та змагальності судового процесу покладають на сторони обов`язок доведення як своїх вимог так і заперечень.

За вищевикладених обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст.ст.10,12,13,18,76,81, 200,206,247,354, 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Олійник Сергій Васильович до Приватного підприємства «Агрофірма «Яблунівська» про стягнення коштів.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. Д. Пічкур