КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 754/7034/20 Головуючий у І-й інстанції Сенюта В.О.
апеляційне провадження № 22-ц/824/823/2022 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів Кулікової С.В., Рубан С.М.

При секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючої в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк», на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 12 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про припинення права власності, позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», треті особи ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про припинення права власності,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до АТ «Альфа Банк», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус КМНО Юдін М.А. про припинення права власності.

В обґрунтування позову вказувала, що 24.04.2008р. між ТОВ «УніКредит Банк» та ОСОБА_3 укладено Договір про іпотечний кредит №МRTG-22, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 85 000,00 доларів США зі строком остаточного повернення до 24.04. 2038 року, зі сплатою 11% відсотків річних, комісій, неустойки та інших платежів, у розмірах та у порядку, передбачених Кредитним договором.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 24.04.2008 між ТОВ «УніКредит Банк» та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір №МRTG-22/S, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Русанюком З. З., зареєстрованим в Реєстрі за № 4093. Відповідно до Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 202994931 від 04.03.2020 р. вище зазначена квартира знаходиться у приватній власності АТ «АЛЬФА-БАНК» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51410432 від 02.03.2020 року приватного нотаріуса КМНО Юдіна М.А.

31.10.2017 р. приватним нотаріусом КМНО Чуловським З.А. видано виконавчий напис № 24175 від 31.10.2017 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, яка виникла по договору про іпотечний кредит № МRTG -22 від 24.04.2008 року, загальна сума заборгованості становить 105 785,81 доларів США. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2020 р. виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Зазначала , що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 26.07.2003 по 03.04.2014 року. Спірна квартира була придбана 24.04.2008 року ОСОБА_3 у період шлюбу. У спірній квартирі зареєстровані і проживають позивач та двоє неповнолітніх дітей.

Позивач вважала, що банк набув право власності на квартиру в порушення норм закону та Іпотечного договору, оскільки прийняттям рішення про державну реєстрацію порушено право власності позивача на спірну квартиру. Крім того, позивач вказувала на те, що відповідач під час проведення державної реєстрації був зобов`язаний надати державному реєстратору докази направлення вимоги банку про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Проте ОСОБА_3 не отримував письмової вимоги про усунення порушень. Повідомлення про порушення не відповідає змісту ст. 35 Закону «Про іпотеку», так як не містить змісту порушених зобов`язань, а саме: розміру кредиту, валюти кредиту, суми наявної заборгованості за кредитним договором із зазначенням усіх її складових із зазначенням окремо непогашеного тіла кредиту, нарахованих процентів, пені та комісій. Зазначене повідомлення було надіслано позивачу ОСОБА_2 , а не боржнику за кредитом ( ОСОБА_3 ), про що свідчить конверт та опис вкладення.

Надіславши ОСОБА_3 вимогу від 27.10.2017 р. ПАТ «Укрсоцбанк» самостійно змінив строк кредитування, таким чином, відповідач не мав права нараховувати проценти, пеню та неустойку за межами строку кредитування, тобто після 27.10.2017. Відповідач всупереч вимогам Закону не надав реєстратору, а реєстратор не встановив розміру заборгованості за Кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач не надав приватному нотаріусу Юдіну М.А. доказів невиконання боржником умов кредитного договору, а останній не встановив розміру вимоги за Кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Спірна квартира є майном, на яке поширюється стаття 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідач не провів перед набуттям предмету іпотеки у власність оцінку квартири.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та припинитиправовласності, шляхом скасування рішення приватного нотаріуса КМНОЮдінаМ.А. від 27.02.2020 року за індексним № 51410432.

В липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до АТ «Альфа Банк», треті особи ОСОБА_2 , приватний нотаріус КМНО Юдін М.А. про припинення права власності, просив захистити його право власності на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом припинення права власності на майно АТ «Альфа Банк», скасувавши рішення приватного нотаріуса КМНО Юдіна М.А. від 02.03.2020 року за № 51410432, та поновити право власності позивача на квартиру, що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., реєстровий № 4089.

Подану позовну заяву ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що відповідач не звертався до нього з вимогою про усунення порушень. Повідомлення №550 від 23.08.2019 р. не містить змісту порушених зобов`язань. Відповідачем неправильно визначено розмір вимоги за Кредитним договором у повідомленні про звернення стягнення на предмет іпотеки. Надіславши позивачу вимогу від 27.10.2017 р. ПАТ «УКРСОЦБАНК» самостійно змінив строк кредитування, таким чином, відповідач не мав права нараховувати проценти, пеню та неустойку за межами строку кредитування, тобто після 27.10.2017 р. Відповідач всупереч вимогам Закону не надав реєстратору, а реєстратор не встановив розміру заборгованості за Кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач не надав приватному нотаріусу Юдіну М.А. доказів невиконання боржником умов кредитного договору, а останній не встановив розміру вимоги за Кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач не провів перед набуттям предмету іпотеки у власність оцінку нерухомого майна. Оспорювана квартира є майном, на яке поширюється стаття 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за АТ «Альфа-Банк» права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , від 02.03.2020 року, номер запису № 51410432, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Поновлено право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. за реєстровим номером №4089.

Стягнуто з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діюча в інтересах АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовів .

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник АТ «Альфа-Банк» підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивачки проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи судове рішення законним.

Третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місці розгляду справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 24.04.2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «УніКредит Банк» було укладено Договір про іпотечний кредит № МRTG -22(т. 1 а.с. 13), відповідно до п. 1.1. даного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику на положеннях та умовах цього договору грошові кошти в сумі 85 000 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,0% річних, комісію, неустойку та інші платежі на умовах та в строки, визначені цим Договором.

Згідно п. 1.3 договору про іпотечний кредит №МRTG -22 кредитні кошти призначені для придбання квартири АДРЕСА_1 .

В рахунок забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит, 24.04.2008 року між УніКредит Банк ТзОВ та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №МRTG -22/S. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (п. 2.1. іпотечного договору).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 26.07.2003 р. по 03.04.2014 рік.

З договору про іпотечний кредит слідує, що ОСОБА_2 дружина позичальника своїм підписом запевнила, що ознайомлена з усіма умовами цього договору та безумовно і безвідклично надає згоду на його укладення (т. 1 а.с. 19).

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилом ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачкою ОСОБА_2 не приведено в обґрунтування позовних вимог порушення її прав щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі від 24.04.2008 року, згоду на укладення якого надала ОСОБА_2 ), а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_3 вказав на порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. вимог законів України: «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень» та «Про іпотеку» при здійсненні державної реєстрації переходу права власності на спірну квартиру. Також зазначав, що приватним нотаріусом не враховано положення Закону України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), оскільки кредит є споживчим, а тому примусове відчуження квартири без його на те згоди є незаконним.

Як вже було встановлено судом, що з метою забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит, 24.04.2008 року між ТОВ «УніКредит Банк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №МRTG 22/S. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (п. 2.1. іпотечного договору).

Згідно пункту 9.3. цього договору сторони обумовили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором банку може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не виконував належним чином свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит, у зв`язку з чим Банк листом від 21 жовтня 2019 року повідомив його про звернення стягнення на квартиру шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

02 березня 2020 року приватний нотаріус КМНО Юдін М.А. зареєстрував право власності на спірну квартиру за Банком на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1,3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

За правилом ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 ЗУ «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У цьому випадку умовами іпотечного договору від 24 квітня 2008 року, зокрема підпунктом 9.3.1 пункту 9.3. договору іпотеки, передбачено, що за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя.

Підпунктом 9.3.1 пункту 9.3. договору іпотеки, який кореспондується зі статтею 35 ЗУ «Про іпотеку», сторони погодили, що іпотекодавець підписанням цього договору засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

Отже, згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмового рішення про придбання предмета іпотеки у власність, яке разом з договором іпотеки мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було направлено письмове рішення відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 21 жовтня 2019 року.

За умовами кредитного договору сума отриманого ОСОБА_3 кредиту становила 85 000 доларів США.

Пунктом 1.3 кредитного договору визначено, що кредитні кошти призначені для придбання квартири АДРЕСА_1 .

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 З У «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Тобто, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Судом встановлено, що на квартиру АДРЕСА_1 площею 67 кв.м., яка використовується ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як місце постійного проживання (довідка про реєстрацію місця проживання особи від 15.06.2020, т. 1 а.с. 56), не може бути звернуто примусове стягнення на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ "Альфа-Банк» як забезпечення виконання ОСОБА_3 умов договору про іпотечний кредит від 24 квітня 2008 року, укладеного в іноземній валюті, а тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем ОСОБА_3 не надано доказів того, що вказана квартира є єдиним житлом його та його родини не заслуговують на увагу.

За таких обставин, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про доведеність позову третьої особи ОСОБА_3 , обґрунтовано задовольнивши цей позов.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі АТ "Альфа-Банк».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем був невірно обраний спосіб захисту, а саме: скасування запису про державну реєстрацію, а не скасування рішення державного реєстратора, колегією суддів відхиляються, оскільки Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права ( пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановлення судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Усікової Лесі Олександрівни, яка діє ї в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк», залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.

Повний зміст постанови виготовлений 14 вересня 2022 р.

Головуючий

Судді: