Справа № 361/9880/21
Провадження № 2/361/1750/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Смірнова І.В., Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком,

установив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком.

Позивач зазначав, що 14 жовтня 2017 року між ним та відповідачем було укладено шлюб.

Від спільного подружнього життя мають одного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира у справі № 358/37/19 від 09 квітня 2020 року шлюб між ними було розірвано.

Відповідач одразу після виписки її з пологового будинку, написала дві заяви від 18.12.2018р. та 22.12.2018р., якими надала згоду позивачу на прийняття рішення, щодо добровільного виховання свого єдиного сина ОСОБА_3 . Дані заяви були нотаріально посвідчені та підписані приватним нотаріусом Катюхою О.В. та ОСОБА_4 .

Відповідач з моменту підписання даних заяв не спілкується з дитиною та не приймає участі у його вихованні.

Богунським районним судом м. Житомира у справі № 295/3123/19 позивачу був виданий судовий наказ про стягнення аліментів з матері на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з моменту виписки з пологового будинку відповідач жодного разу не відвідала дитину, не надала матеріальної допомоги, не купила жодного медичного препарату для покращення здоров`я своєї власної дитини. Все це свідчить про байдуже ставлення до дитини, нехтування своїми батьківськими обов`язками перед дитиною. Мати не вважає навіть за потрібне піклуватися про його здоров`я, навідувати дитину, гратися з нею та дарувати їй материнську любов та ласку.

Позивач має постійне місце проживання, постійну роботу, належну та достойну заробітну плату, веде здоровий спосіб життя, що дозволяє дати дитині все необхідне. На сьогоднішній день дитина проживає разом з позивачем і перебуває на його повному утриманні. Разом з ними проживає бабуся дитини, мати позивача, яка веде здоровий спосіб життя та має постійне місце роботи, за яким характеризується виключно позитивно. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та сином, іншими оточуючими людьми склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей.

Наразі вік сина, замалий, а тому дитина, ще не може сформувати свою суб`єктивну думку для визначення із ким саме він захоче проживати.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, однак матері дитина не потрібна.

Позивач працює у корпорації «UpWork» та має достатній рівень доходу для матеріального забезпечення єдиного сина.

До серпня 2020 року, з моменту свого народження єдиний син позивача проживає із батьком та бабусею ОСОБА_5 у квартирі з облаштованими меблями, побутовою технікою, належними умовами для харчування та проведення дозвілля сина за адресою: АДРЕСА_1 .

Бабуся є особою пенсійного віку, у якої стан здоров`я є задовільним для догляду за внуком коли батько працює на роботі.

Крім того, в інформаційній довідці № 232441189 з реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.11.2020р вказано, що в позивача є нерухоме майно у м. Києві, а саме три квартири, які знаходиться за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 .

Отже, позивач має самостійний дохід та належні житлові умови, у яких зможе проживати малолітній син разом із батьком.

З серпня 2021 року позивач орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_5

Позивач на обліку у психіатричній та наркологічній лікарні не перебуває, а також у нього шкідливі звички відсутні.

Здоров`я сина є задовільним, медичні протипоказання відсутні.

Також позивач зазначав, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері із сином та готовий зі свого боку сприяти тому, щоб його єдиний син не був позбавлений піклування матері.

Відповідач, згідно останньої відомої йому інформації, уклала договір суборенди квартири № 1 від 05.06.2019 р. із орендатором ОСОБА_6 на період із 05.06.2019 р. і до кінця 2019р., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Дана інформація підтверджується Договором суборенди квартири, який міститься у матеріалах справи № 358/37/19.

Надалі місце проживання відповідача невідоме, що підтверджують подальші докази.

Також, згідно Наказу 1 К від 01.04.2019 р. відповідач працює на посаді менеджера у ТОВ « Квант Енерджі » та довідки з вих. № 0605/1 від 06.05.2019 р., яка видана роботодавцем та підтверджує, факт того, що дійсно відповідач працює у даній компанії, станом на подання даної довідки.

Враховуючи, що дане підприємство розташоване в Івано Франківській області, м. Коломия, а відповідач проживала в орендованій квартирі у м. Києві, тому мати не зможе постійно брати участь у вихованні свого сина, якому на момент подачі позовної заяви виповнився лише 2 рік та 11 місяців, з підстав відсутності у відповідача постійного місця проживання за місцем праці для догляду єдиного сина.

Крім того, відповідач неодноразово була фігурантом кримінальних правопорушень щодо позивача спрямованих на залякування, вимагання коштів та матеріальних цінностей, відомості про, які були внесені до ЄРДР:

-Витяг з ЄРДР № 0000372 від 13.02.2019р. по факту

вчинення злочину за ч.1 ст. 355 КК України;

-Витяг з ЄРДР № 0000938 від 29.02.2020р. по факту

вчинення злочину за ст. 390-1 КК України;

-Витяг з ЄРДР № 0005493 від 13.12.2019р. по факту

вчинення злочину за ч.1 ст. 125 КК України;

-Витяг з ЄРДР № 001075 від 05.03.2020р. по факту

вчинення злочину за ч.1 ст. 125 КК України;

-Витяг з ЄРДР № 0000939 від 29.02.2020р. по факту

вчинення злочину за ч.1 ст. 189 КК України.

24 червня 2020 року слідчий СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенант поліції Кобернюк В.В. повідомив відповідача повідомленням про підозру у кримінальному провадженні № 0002753 від 16.06.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0002753 від 16.06.2020 р. відповідач неодноразово на допити до слідчого не з`являлась, при візитах слідчого за місцем проживання підозрювана відсутня, що підтверджує відсутність у неї постійного місця проживання та відсутність відповідача за місцем реєстрації батьків, а також на дзвінки слідчого не відповідала.

На даний час обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002753 від 16.06.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, де відповідач є обвинуваченою, розглядається Богунським районним судом м. Житомира на стадії судового розгляду.

Також, позивач зазначає, що за його зверненням до лікаря педіатра ОСОБА_7 , яка працює в КУ « Центр первинної медико - санітарної допомоги м. Житомира», здійснювався медичний огляд дитини з моменту його народження за відсутності матері.

Взаємного рішення щодо визначення місця проживання дитини сторони не дійшли, а тому позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом та просив визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті судового збору.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Рябчук І.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник направив до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, надіслала клопотання про закриття провадження у справі.

В судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей Житомирської міської ради Кур?яти В.Ц. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у прийнятті рішення поклався на розсуд суду. Судом встановлено, що з 14 жовтня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09 квітня 2020 року (а.с. 18, 22-29). Від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з батьком позивачем ОСОБА_1 у найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 19, 21). ОСОБА_2 написала дві заяви від 18.12.2018 р. та 22.12.2018 р., якими надала згоду ОСОБА_1 на прийняття рішення, щодо добровільного виховання свого сина ОСОБА_3 . Дані заяви були нотаріально посвідчені та підписані приватним нотаріусом Катюхою О.В. та ОСОБА_4 (а.с. 30,31).

27 березня 2019 року судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/3123/19 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 33).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості від 23.09.2021 р., станом на 01.09.2021 р. ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 27 727, 89 грн. (а.с. 34).

Згідно рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 27.07.2021 р., в справі № 143/789/21, видано обмежувальний припис терміном на шість місяців відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: заборонено перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_3 ; заборонено наближатися на відстань менше ніж 500 (п?ятсот) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_3 (а.с. 35).

Відповідно до консультації психолога наданої в КНП «Київський міський Психоневрологічний диспансер № 2» від 14.04.2021 р., дитина оточена увагою, догляд і санітарно-гігієнічні норми відповідають всім вимогам. Заняттями по розвитку дитини займається кваліфікований фахівець та рідний батько. Дитина дуже прив?язана до батька, спілкування тепле і доброзичливе. Негайне відлучення дитини від батька може спричинити непоправну психологічну травму (а.с. 36).

Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради № 191 від 19 лютого 2020 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 38-39).

ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_1 , актовий запис № 5 (а.с. 142).

ОСОБА_2 неодноразово була фігурантом кримінальних правопорушень щодо позивача спрямованих на залякування, вимагання коштів та матеріальних цінностей, відомості про, які були внесені до ЄРДР:

-Витяг з ЄРДР № 0000372 від 13.02.2019р. по факту

вчинення злочину за ч.1 ст. 355 КК України;

-Витяг з ЄРДР № 0000938 від 29.02.2020р. по факту

вчинення злочину за ст. 390-1 КК України;

-Витяг з ЄРДР № 0005493 від 13.12.2019р. по факту

вчинення злочину за ч.1 ст. 125 КК України;

-Витяг з ЄРДР № 001075 від 05.03.2020р. по факту

вчинення злочину за ч.1 ст. 125 КК України;

-Витяг з ЄРДР № 0000939 від 29.02.2020р. по факту

вчинення злочину за ч.1 ст. 189 КК України.

24 червня 2020 року слідчий СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенант поліції Кобернюк В.В. повідомив ОСОБА_2 повідомленням про підозру у кримінальному провадженні № 0002753 від 16.06.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0002753 від 16.06.2020 р. ОСОБА_2 неодноразово на допити до слідчого не з`являлась, при візитах слідчого за місцем проживання підозрювана відсутня, що підтверджує відсутність у неї постійного місця проживання та відсутність відповідача за місцем реєстрації батьків, а також на дзвінки слідчого не відповідала.

Відповідно до ч.ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.7ст. 7 СК Українидитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з вимогамист. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень п.п.2, 3ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першогост. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

Правовідносини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років між батьками, які проживають окремо регулюються положеннямист.160 СК України, відповідно до яких місце проживання малолітньої дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованоїЗаконом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

За змістом частини першоїстатті 170 СК Українисуд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5частини першоїстатті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини першоїстатті 10 Закону України «Про охорону дитинства»кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст. ст.150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Крім того, суд вважає, що у матері не може бути переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, беручи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Поняття «розлучення» не збігається з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини в разі визначення місця проживання останньої з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, на турботу стосовно неї та участі в її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки й піклування, або за рішенням суду.

У даній справі, сторони не заперечують, що саме мати залишила дитину та сім`ю з власної волі, отже, дитина не була розлучена з матір`ю в сенсі цього поняття.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь в її вихованні та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При визначенні місця проживання дитини в разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

За таких обставин, враховуючи те, що дитина проживає з батьком тривалий час, батько піклується про сина та забезпечує всім необхідним, враховуючи інтереси дитини, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Керуючись ст.ст. 55, 56, 105,110,141,150,160,161,180 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , за місцем його реєстрації або проживання.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський