Провадження № 2/161/4001/22
У Х В А Л А
про відстрочення сплати судового збору та відкриття провадження у справі
14 вересня 2022 року місто Луцьк
Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Івасюта Л.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,-
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Крім цього, позивач заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі, обґрунтоване тим, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, єдиним джерелом його доходу є пенсія, розмір якої становить 2837,34 грн. на місяць, крім того він є внутрішньо переміщеною особою. Зазначає, що розмір судового збору, який необхідно сплатити при поданні позовної заяви, перевищує 5 % розміру його доходу за попередній календарний рік. Посилаючись на вимоги ст. 8 Закону України «Про судовий збір», просить відстрочити йому сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
Позовна заява подана з додержанням вимог статтей 175-177 ЦПК України, віднесена до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції суду.
Вирішуючи клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, суд виходить з наступного.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 136 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (ч.3 ст.136 ЦПК України).
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (ч. 1 Закону України «Про судовий збір»).
Отже, відстрочення сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі є правом суду, а не його обов`язком.
З аналізу ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
До такого правового висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 14.01.2021 по справі № 0940/2276/18.
Положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Рекомендації R (81) 7 Комітету міністрів державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя від 14.05.1981 року та практику Європейського суду з прав людини, які встановлюють, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
Позиція ЄСПЛ стосовно сплати судового збору аналогічна: судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.
Водночас, у рішенні по справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року ЄСПЛ констатує, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдавати шкоди суті цього права, та має переслідувати законну мету.
У рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 року ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі», було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», п. 1 ст. 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом («Голдер проти Сполученого Королівства» і «Z та інші проти Сполученого Королівства», рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatis mutandis, «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland), рішення від 09.10.1979 року).
Беручи до уваги вищенаведені рішення ЄСПЛ та позицію щодо забезпечення гарантій захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, з метою недопущення порушення права позивача на забезпечення права доступу до суду, суд дійшов висновку, що клопотання позивача підлягає до задоволення.
Інших підстав для залишення позовної заяви без руху, її повернення, відмови у відкритті провадження відсутні.
Позовна заява подана і оформлена з додержанням вимог, встановлених ст.ст. 19, 27, 175, 177 ЦПК України, а тому суд вбачає достатньо наявних підстав для відкриття провадження у справі, та, з урахуванням малозначності справи, вважає за необхідне розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження, призначити справу до судового розгляду по суті.
Керуючись ст. ст. 19, 133, 136, 187, 274, 277 ЦПК України, суддя,-
п о с т а н о в и в:
Клопотання позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.
Провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Надати відповідачу строк терміном п`ять днів для надання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Призначити справу до судового розгляду в приміщенні Луцького міськрайонного суду Волинської області (м. Луцьк, вул. Конякіна, 3, каб.№ 103) на 05 жовтня 2022 року о 09 год. 50 хв.
В судове засідання викликати сторони.
Запропонувати відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву в порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України.
Роз`яснити відповідачу, що згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивач має право подати до суду відповідь на відзив згідно ст. 179 ЦПК України протягом десяти днів з дня отримання відзиву, а відповідач протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати заперечення.
Копія відзиву, відповіді на відзив, заперечення та додані до них документи повинні бути надіслані (надані) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву, відповіді на відзив, заперечення до суду.
До відзиву, відповіді на відзив, заперечення додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються дані заяви по суті справи, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) іншим учасникам справи відзиву, відповіді на відзив, заперечення, і доданих до них доказів.
Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Л.В. Івасюта