ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року

м. Черкаси

справа № 712/9373/21 провадження № 22-ц/821/981/22 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретар: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

заявник: головний державний виконавець Придніпровського відділу державної виконавчої служби місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Вікторія Анатоліївна

боржник: ОСОБА_1

стягувачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2022 року у справі за поданням головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Вікторії Анатоліївни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

30 серпня 2021 року до суду надійшло подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

У поданні зазначається, що на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 55983474 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 111 834,46 грн та на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 318 210,10 грн.

14 березня 2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження відносно стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з виконання виконавчого листа № 711/7627/17 від 28 лютого 2018 року Придніпровського районного суду м.Черкаси.

31 серпня 2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження відносно стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 з виконання виконавчого листа № 711/10074/17 від 02 серпня 2018 року Придніпровського районного суду м.Черкаси.

18 жовтня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання до ГУ ПФУ в Черкаській області.

04 грудня 2019 року державним виконавцем було складено акт про те, що зі слів сина боржника ОСОБА_6 , боржник проживає за адресою АДРЕСА_1 . Проте, на той час боржник був відсутній вдома, а син відмовився надати доступ до будинку для перевірки майнового стану боржника.

18 грудня 2019 року державним виконавцем було винесено та направлено до відповідних органів постанову № 57105323 про розшук майна боржника, а саме розшук транспортного засобу.

Згідно вищезазначеної постанови ГУ ПФУ в Черкаській області проводить відрахування з пенсії боржника за виконавчими документами. Станом на 20 серпня 2021 року борг за виконавчим провадженням № 57105323 становить 109 286,00 грн, виконавчий збір - 10 928,60 гри. та за виконавчим провадженням № 55958464 борг 301 932,31 гри., виконавчий збір - 30 193,23 гри., а всього за зведеним виконавчим провадженням, враховуючи виконавчий збір - 452 340,14 грн.

Згідно довідки Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , проте за місцем реєстрації не проживає.

Квартира, в якій зареєстрований боржник належить членам його сім`ї та ОСОБА_7 (1/3 частина, придбана з прилюдних торгів). Придніпровським ВДВС було описано та реалізовано 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 , що належала боржнику. Новий власник ОСОБА_7 надає в оренду 1/3 частину вище згадуваної квартири. Таким чином, державним виконавцем встановлено, зі слів орендаря, що ні боржник, ні члени його сім`ї не проживають за вказаною адресою (акт державного виконавця від 16 серпня 2021 року).

В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем встановлено, що боржник дійсно фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , в будинку, який згідно інформаційної довідки від 20 серпня 2021 року, належить сину ОСОБА_6 .. Факт проживання боржника в будинку свого сина також підтверджується довідкою Черкаського відділу поліції про результати розгляду звернення від 21 лютого 2020 року та ухвалою Соснівського районного суду № 712/1045/20 від 24 лютого 2020 року про примусовий привід боржника, в якій судом було встановлено, що боржник дійсно проживає за вище зазначеною адресою.

Крім того, ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 квітня 2015 року № 711/1386/15-ц було задоволено подання державного виконавця про примусове проникнення до житла АДРЕСА_1 .

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 лютого 2020 року задоволено подання державного виконавця про примусовий привід боржника, проте згідно рапорту старшого ДОП СДОП ВП Черкаського РУ поліції ГУ Національної поліції в Черкаській області майора поліції Олександра Петренка та згідно відібраних пояснень у боржника, ухвалу про привід боржника фактично не виконано. Згідно відібраних пояснень у ОСОБА_1 від 23 березня 2021 року, останній відмовився прибути з поліцією до відділу ДВС.

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем здійснено виходи за адресою: будинок АДРЕСА_1 , які виявилися безрезультатними, оскільки доступу до помешкання боржником не надано, згідно актів державного виконавця. На виклики державного виконавця боржник не реагує.

Згідно відповідей ПФУ, МВС та ДПС України боржник не має ніякого іншого майна та доходу, крім пенсії та автомобіля, який перебуває у розшуку.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 27 січня 2022 року ухвалу Соснівського районного суду від 17 вересня 2021 року у даній справі скасовано, а матеріали направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси для розгляду за підсудністю.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2022 року подання головного державного виконавця Придніпровського відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко В.А. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що під час розгляду справи було достовірно встановлено, що матеріали справи не містять доказів сповіщення боржника про необхідність безперешкодного доступу представника виконавчої служби до житла для вчинення виконавчих дій, які б він отримав завчасно. А тому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу виконавця до житла, а додані до подання акти виконавця, на думку суду не можуть вважатися таким доказом, оскільки вони не свідчать про перешкоджання боржником вільному доступу до свого житла.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою суду, Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) оскаржив її в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відділ просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2022 року як незаконну та прийняти нову постанову, якою подання про примусове проникнення до житла боржника задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скрага мотивована тим, що під час розгляду справи державним виконавцем повністю доведено ухилення боржника від виконання рішення суду, яке, в даному випадку полягало у наданні доступу до його місця проживання для перевірки айнового стану боржника. Крім того, виконавцем повністю доведено факт проживання боржника за адресою АДРЕСА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Частинами 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ч. 5 ст. 48 вказаного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Так, при зверненні до суду з поданням, державний виконавець зазначив про те, що розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 452 340 грн. 14 коп.

Із встановлених районним судом обставин справи вбачається, що державним виконавцем вчинено ряд дій у межах виконавчого провадження, зокрема винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на направлено її на виконання.

Відповідно до вказаного вище п. 4 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачається можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Надаючи оцінку мотивам ухвали суду, колегія суддів погоджується з тим висновоком, що твердження виконавця про те, що боржником чиняться перешкоди у доступі до житла є недоведеною, оскільки відсутність особи за місцем ймовірного проживання чи перебування, в період відвідування виконавцем 04 грудня 2019 року та 18 грудня 2019 не можна вважати, як перешкоди. Актами виконавця лише засвідчено факт відсутності боржника за адресою АДРЕСА_1 і аж ніяк не факт відмови у наданні доступу до житла.

При цьому колегія суддів зазначає, що при вирішенні даного питання необхідно враховувати пропорційність втручання в особисті права людини, з метою дотримання відповідного балансу між приватним та суспільним інтересом.

Суд першої інстанції правильно в своєму висновку наголосив на тому, що примусове проникнення до житла боржника є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій і може застосовуватися лише за тих обставин, коли виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбаченіЗаконом України «Про виконавче провадження».

Ухвала суду про проникнення до володіння боржника має бути вмотивована, що вказує на те, що суб`єкт такого подання має надати суду належні, допустимі, достовірні докази, що свідчать про те, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до володіння боржника. Також, виконавець має надати докази, які підтверджують перешкоджання вільному доступу виконавця до володіння боржника.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини вчинення перешкод у проведенні виконавчих дій. Виконавець може звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до володіння особи лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань під час примусового виконання рішення суду.

Районний суд достовірно встановив ту обставину, що матеріали справи не містять доказів сповіщення боржника про необхідність забезпечення безперешкодного доступу виконавця до житла для вчинення виконавчих дій, яке він би отримав завчасно, і втакому випадку це буде становити непропорційне втручання в охоронювані ст. 8 Конвенції права.

В апеляційній скарзі такі висновки суду не спростовані, а лише констатовано факт того, що на думку виконавця ним доведено ухилення боржника від виконання рішення суду.

Крім того, в даному випадку необхідно враховувати, що будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 належить на прві власності не боржнику, а його сину ОСОБА_6 , а сам боржник зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Квартира, в якій зареєстрований боржник належить членам його сім`ї та ОСОБА_7 (1/3 частина, придбана з прилюдних торгів). Придніпровським ВДВС було описано та реалізовано 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 , що належала боржнику.

Примусове проникнення до житла за адресою АДРЕСА_1 без з`ясування, чи дійсно проживає за вказаною адресою боржник, чи користується він вказаним житлом без встановлення наявності або відсутності інших зареєстрованих у квартирі осіб, а також опис та арешт майна, яке знаходиться у квартирі, без встановлення особи власника такого майна, який в даному випадку не боржником у виконавчому провадженні, призведе до порушення прав інших осіб в ході здійснення виконавчого провадження, що є неприпустимим.

За таких обставин, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про відсутність підстав для задоволення подання, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2022 року у справі за поданням головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Вікторії Анатоліївни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 22 вересня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко