РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/442/20

Провадження № 22-ц/4815/538/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Вейтас І.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності, стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просить:

- визнати за нею право власності на 1/2 частки автомобіля марки HONDA ACCORD, 2015 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частки автомобіля марки MERCEDES-BENZ, 2015 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частки транспортного засобу марки ПГМФ 83082005, 2005 року випуску;

- визнати за нею право власності на 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:032:0126, загальною площею 0,105 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в с. Велика Омеляна, Рівненського району, Рівненської області;

- визнати за нею право власності на 1/2 частки незавершеного будівництва житлового будинку розташованого на даній земельній ділянці.

В обґрунтування позову вказала, що з 27 серпня 2011 року по 20 грудня 2019 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Під час перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано майно, 1/2 частку якого вона просить виділити їй, визнавши за нею право власності. Оскільки, між нею та відповідачем не досягнуто домовленості щодо поділу майна подружжя, вона звернулася до суду із вказаним позовом.

Відповідно до уточненої позовної заяви ОСОБА_2 заявила додаткові вимоги, крім тих, що викладені у первісному позові, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

14 лютого 2020 року ОСОБА_3 в справі подано зустрічний позов до ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки HONDA ACCORD, 2015 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ;

- визнати за ним право особистої приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:032:0126, загальною площею 0,105 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в с. Велика Омеляна, Рівненського району, Рівненської області, об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLA 250, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , яка згідно висновку експерта № 201322/1-1 від 28.07.2020 року становить в розмірі 279 314,50 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позову вказує, що за кошти отримані у спадок після смерті батька, на загальну суму 155020,16 грн., ним особисто придбано земельну ділянку в с. Велика Омеляна Рівненського району та автомобіль HONDA ACCORD, 2015 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, ОСОБА_3 уклав два договори позики на загальну суму 130 000,00 доларів США для будівництва житлового будинку. Вказані кошти він отримав особисто і майже всі кошти ним сплачені. Вказав, що об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1 є його особистою приватною власністю, адже кошти він отримав особисто, будівництво здійснював також самостійно виключно за власні кошти. Враховуючи, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ GLA 250, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , є неподільною річчю, не заперечував проти визначення права власності на вказаний автомобіль за ОСОБА_2 із сплатою нею компенсації 1/2 частки від вартості автомобіля.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та поділ майна подружжя задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності, стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, поділ майна подружжя задоволено повністю.

Визнано в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль MERCEDES-BENZ GLA 250, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLA 250, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , яка згідно висновку експерта № 201322/1-1 від 28.07.2020 року становить в розмірі 279 314,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_3 на автомобіль марки HONDA ACCORD, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :01:032:0126, загальною площею 0,105 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в с. Велика Омеляна, Рівненського району, Рівненської області.

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_3 на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, покликався на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказувалося на помилковість рішення суду першої інстанції щодо визнання за позивачкою права власності на автомобіль Mercedes-Benz GLA 250 та стягнення з неї на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості автомобіля в розмірі 279314,50 грн. Звертає увагу, що позовна вимога про визнання права власності на увесь автомобіль позивачем не заявлялась, а тим більше про можливість виплати компенсації вартості авто. Покликаючись на пункт 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» стверджує, що позивачем не надавалась згода на такий розподіл майна, не вносились грошові кошти на депозитний рахунок суду, а відповідач не заявляв вимог щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Також вказує, що в частині вирішення позовної вимоги про стягнення аліментів місцевий суд дійшов помилкового висновку про місце проживання дітей. Аргументує це тим, що фактично діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, хоча і зареєстровані, в тому числі і сама Позивач, за адресою АДРЕСА_2 . При цьому наголошує, що за місцем фактичного проживання Орган опіки і піклування не навідувався.

Щодо визнання права особистої приватної власності ОСОБА_3 на автомобіль марки Honda Accord, земельну ділянку №:01:032:0126 та об`єкт незавершеного будівництва за адресою Рівненська обл.., Рівненського району, с. Велика Омеляна доводить наступне.

Враховуючи норми ЦК України, СК України та аналізуючи практику застосування судами законодавства при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя суд невірно встановив, що спірне майно було набуте Відповідачем під час шлюбу з Позивачем за його особисті кошти. Так, зауважує, що ніяких договорів позики Відповідач не укладав, а суд першої інстанції розуміє під такими договорами розписки написані Відповідачем від 12.08.2015 року та 22.08.2015 року. Вказує, що примірники договорів позики укладені між ОСОБА_3 з ОСОБА_6 (на суму 60 000 доларів США) та з ОСОБА_7 (на суму 70 000 доларів США), в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим надані копії розписок не є самостійним належним доказом того, чи дійсно останнім позичались кошти. Стверджує, що в договорі позики необхідно вказувати його цільове призначення і отримати письмову згоду чоловіка або дружини на надання такої позики. При цьому, в наявних розписках відсутні будь-які відомості про цільове призначення коштів. Більш того, позивачці взагалі не було відомо про те, що її колишній чоловік позичав такі чималі суми коштів.

Апелянт наводить розрахунок за результатами якого стверджує про перевищення витрат порівняно з успадкованою сумою коштів. Водночас звертає увагу на долучені довідки про доходи ОСОБА_8 , з яких вбачається, що ОСОБА_2 активно займалася підприємницькою діяльністю, мала прибуток, чим робила значний внесок до сімейного бюджету.

На підставі викладеного просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2011 року по 20.12.2019 року.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 38, 39).

В шлюбі сторони набули рухоме та нерухоме майно.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76, 95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, ОСОБА_2 покликалась на рішення Рівненського міського суду від 20.12.2019 року у справі №569/20242/19, яким розірвано шлюб з відповідачем та на спільне проживання з дітьми.

З метою встановлення дійсних фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення позовної вимоги щодо стягнення аліментів, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства місцевим судом правильно враховано єдиний доказ, що стосується прав і інтересів дітей - висновок органу опіки та піклування від 23.11.2021 року №08-2170, з якого вбачається, що батько дітей ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) ОСОБА_3 з дітьми зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 . Розглянувши матеріали, комісія з питань захисту прав дитини, прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_3 .

Питання про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_4 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 13 жовтня, 27 жовтня та 17 листопада 2021 року. На засіданнях комісії був присутній ОСОБА_3 ОСОБА_2 на засідання комісії не з`явилася.

Отже, виходячи з вимог позову ОСОБА_2 та його обґрунтування в цій частині слід погодитись з висновком місцевого суду про відмову у стягненні з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей через недоведеність таких вимог.

Інші докази з цього приводу подані сторонами після ухвалення оскаржуваного рішення в даній справі, колегія суддів до уваги не бере в силу вимог ст.367 ЦПК України.

Що стосується первісних та зустрічних вимог про поділ майна подружжя.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно з ч.1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У ч.1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

ОСОБА_3 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно, яке є предметом поділу.

Як вбачається з Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1424 від 12 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Сивоглаз С.М., за згодою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 придбав земельну ділянку площею 0,105 га, що в с. Велика Омеляна Рівненського району, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для житлової та громадської забудови, кадастровий номер: 0:01:032:0126 (т.1 а.с. 89).

У 2016 році ОСОБА_3 розпочав будівництво житлового будинку, що підтверджується Повідомленням про початок будівельних робіт, на АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 11-12).

Сторонами/подружжям не погоджувалось укладення договору купівлі земельної ділянки та зведення будинку особисто в інтересах ОСОБА_3 , не укладався шлюбний договір з визначенням прав кожного із сторін щодо набутого рухомого та нерухомого майна в шлюбі, а тому згідно закону, набуте ними майно є спільним сумісним майном подружжя.

На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6329/19/018138 від 13.04.2019 ОСОБА_2 у суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ТОВ «Бімер» придбала транспортний засіб марки HONDA ACCORD, 2015 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Зареєстрований за власником транспортного засобу 12.12.2018 року. Ціна транспортного засобу за згодою сторін становить 48 000,00 грн. (т.1 а.с. 83). Право власності ОСОБА_2 зареєструвала 13.04.2019 року.

Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6329/19/027164 від 21.11.2019 року, ОСОБА_3 у суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ТОВ «Бімер» придбав транспортний засіб марки HONDA ACCORD, 2015 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Власником вказаного транспортного засобу відповідно до Акту огляду реалізованого транспортного засобу № 6329/19/027164 від 21.11.2019 року, а саме у графі про власника вказано ОСОБА_2 . Згідно договору ціна транспортного засобу становить 80 000,00 грн. (т.1 а.с. 84, 85).

Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6329/19/015028 від 15.01.2019 року ОСОБА_3 у суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу ТОВ «Бімер» придбав транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ GLA 250, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Згідно п. 3.1. договору ціна транспортного засобу складає 220 000,00 грн. (т.1 а.с. 86).

Що стосується транспортного засобу ТЗ ПГМФ 8308, д.н.з. НОМЕР_5 , та пояснень ОСОБА_3 , що він зареєстрований за ним ще до реєстрації шлюбу 24.08.2008 року та відчужений по довіреності, то таке твердження не відповідає дійсності. Цей причіп зареєстрований за ОСОБА_3 під час шлюбу 06.04.2017 року, а тому також, як і автомобілі HONDA ACCORD, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та MERCEDES-BENZ GLA 250, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , є спільним майном подружжям придбаним під час шлюбу (т.1 а.с.40).

Що стосується автомобіля марки Mercedes-Benz GLA 250 д.н.з. НОМЕР_2 ,то позивачка ОСОБА_2 просила визнати право власності на 1/2 вказаного автомобіля, а позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_2 половину його ринкової вартості, яка на день проведення оцінки, згідно висновку експерта № 210322/1-1 від 28.07.2021 року складала 558 629 грн. Зазначав, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , однак слід зазначити, що він зареєстрований саме за ОСОБА_3 (т.2 а.с.1-8).

ОСОБА_2 не претендувала на виділення в натурі їй вказаного авто, ОСОБА_3 не заявляв вимоги про поділ майна в натурі де б пропонував варіант виділення цього авто позивачці/відповідачці, а тому з огляду на вимоги ст.13 ЦПК України, ОСОБА_3 не може розпоряджатись її правами щодо предмета спору на власний розсуд, а отже у нього відсутня правова підстава для вимоги про стягнення з ОСОБА_2 половини ринкової вартості автомобіля марки Mercedes-Benz GLA 250 д.н.з. НОМЕР_2 .

Крім згаданого автомобіля позивач за первісним позовом ОСОБА_2 заявила вимогу про визнання права власності на 1/2 часток автомобіля Honda Accord, земельної ділянки та розташованого на ній об`єкта незавершеного будівництва.

Водночас позивач за зустрічним позовом вказував, що придбав автомобіль разом з іншим спірним майном за свої особисті кошти, а тому вважав, що є одноосібним власником спірного майна.

З метою спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно і як підтвердження наявності джерела особистих коштів вказував, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2015 року успадкував 155020,16 грн., а 12.08.2015 року та 22.08.2015 року за договорами позики отримав 130 000 доларів, що підтверджував відповідними розписками.

21.11.2019 ОСОБА_3 придбав автомобіль Honda Accord, власником якого вказувалась ОСОБА_2 , а вона придбала спірний автомобіль за Договором купівлі-продажу транспортного засобу №6329/19/018138 від 13.04.2019 року.

Тобто з урахуванням презумпції спільності майна подружжя спірний автомобіль Honda Accord набувався нею у власність як спільне майно подружжя, а після продажу його ОСОБА_3 не можна стверджувати, що відповідач став його одноосібним власником. Укладення такого договору на момент перебування у шлюбі не спричинило зміну правового режиму спільної сумісної власності.

За необхідності розділити спірне майно сторони не були позбавлені можливості укласти Договір про поділ майна подружжя відповідно до ст. 64 СК України.

Щодо спірної земельної ділянки, то слід зазначити, що відповідно до п. 5.6. договору купівлі-продажу земельної ділянки №1424 від 12.08.2015 року на укладення даного договору була отримана згода ОСОБА_2 . Отже її придбання здійснювалось за згодою дружини, тобто з урахуванням спільності витрачених коштів та в інтересах сім`ї. .

Крім того у 2012 році та 2016 році ОСОБА_2 народжені спільні з відповідачем діти, тобто певний період позивач не могла залучатись до спільної участі коштами або працею в набутті майна з поважних причин.

При цьому слід враховувати, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наявність у ОСОБА_3 джерела доходів не вказує, що вказані кошти направлені на придбання земельної ділянки без залучення ресурсів другого з подружжя.

Отже, придбання в шлюбі земельної ділянки для будівництва будинку та його зведення під час шлюбу, вказує на дії, що вчинялись в інтересах сім`ї. Доказів зворотного ОСОБА_3 не надано, а тому це майно є спільною сумісною власністю подружжя, а не його особистою.

Щодо отримання позик ОСОБА_3 в сумі 70000 доларів США у ОСОБА_7 12.08.2015 року (т.1 а.с.87) та 60000 доларів США у ОСОБА_6 22.08.2015 року (т.1 а.с.88), як він стверджує на будівництво будинку, то слід зазначити, що така умова всупереч ч.2 ст.1047 ЦК України в розписках не зазначена і такі позики не були відомі ОСОБА_2 та відповідно нею не погоджувались в інтересам сім`ї, а тому, якщо такі позики і мали місце, то укладені вони були в особистих інтересах ОСОБА_3 ..

Місцевим судом не перевірялись належним чином справжність чи удаваність цих позик (для можливого поділу зобов`язань між бувшим подружжям) та наявність таких коштів в позичальників і можливість ними розпоряджатись; необхідність такої позики в 130000 доларів США у 2015 році, якщо через шість років з дати розписок була освоєна лише половина коштів - згідно висновку експерта № 210322/1_З.О.В. від 04.10.2021 року, вартість незавершеного будівництва становить 68 207,92 доларів США.

Отже, місцевий суд безпідставно вважав доведеним спростування відповідачем-позивачем ОСОБА_3 презумпції спільності права власності на незавершене будівництво.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно, як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятий до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому залежно від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Відомостей про введення спірного будинку в експлуатацію матеріали справи не містять, а відповідно до висновку експерта №210322/1_З.О.В. від 04.10.2021 року ступінь готовності незавершеного будівництвом житлового будинку становить 67 відсотків. (Т.1 а.с. 228)

Крім того визначена вартість незавершеного будівництва спірного житлового будинку у розмірі 1 853 639 гривень.

Законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права.

До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва.

Повідомлення про початок виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано в Управлінні державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області 05.01.2016 року, тобто під час перебування у шлюбі, тому, враховуючи неспростованість відповідачем презумпції спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_2 слід визнати право власності на 1/2 частки будівельних матеріалів, конструкцій незавершеного будівництвом житлового будинку розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:032:0126.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення відповідно до заявлених позовних вимог.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України.

Судові витрати, понесені позивачем за первісним позовом, документально підтверджуються за подачу позовної заяви в розмірі 10510,00 грн. (а. с. 1,68).

Судові витрати, понесені позивачем документально підтверджуються: за подачу апеляційної скарги в розмірі 15765 грн. (а. с. 235).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині поділу майна з ухваленням нової постанови про задоволення позову в цій частині, судовий збір у розмірі 26 275 гривень підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2022 року скасувати в частині поділу майна та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки автомобіля MERCEDES-BENZ GLA 250, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки автомобіля HONDA ACCORD, 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки транспортного засобу марки ПГМФ 83082005, 2005 року випуску;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0126.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки будівельних матеріалів та конструкцій незавершеного будівництвом житлового будинку розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:032:0126 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності, стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів не неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 26 275 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2022 року.

Головуючий С.В. Боймиструк

Судді: І.В. Вейтас

Н.М. Ковальчук