Справа № 182/3973/21
Провадження № 2/0182/175/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.09.2022 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживачів.

Свої вимоги мотивує тим, що 01 вересня 2010 року представники АТ «Дніпропетровськ» перекрили газопостачання у всьому житловому будинку за її адресою (5 під`їздів, 62 квартири) під приводом планової перевірки побутових приладів газу. Добу газопостачання було відсутнє у цілому будинку. Жодної аварійної ситуації не було зафіксовано, але 02 вересня 2010 року представники Відповідача, без будь якого попередження, без її відома та без її дозволу, а також без її присутності, опломбували два газових вентиля (плита, колонка) в її помешканні, склавши і залишивши сусідам Акт про опломбування. Відповідно, на Акті відсутній її підпис та будь які документі, які б підтверджували правомірність опломбування і оповіщення її належним чином та в установлені законодавством терміни. Отже, постфактум, на Акті про відключення їй вдалося розгледіти якусь суму до сплати, але походження її або конкретну суму з`ясувати було неможливо. Набагато пізніше виявилося, що суми до сплати весь час були різними: 818 грн. 80 коп. (згідно з Актом від 02.09.2010 року); 671 грн. 05 коп.; 608 грн. 57 коп. При цьому, в 2011 році АТ «Дніпропетровськгаз» подав позов про стягнення з неї заборгованості. У свою чергу, вона надала Суду докази (квитанції про своєчасну та у повному обсязі сплату нарахувань), що з її сторони заборгованість відсутня. Справа призначалась до розгляду на 09 лютого 2012 року та на 05 березня 2012 року, однак, у судове засідання двічі не з`явився належним чином повідомлений позивач (АТ «Дніпропетровськгаз»), тому 05 березня 2012 року позовну заяву АТ «Дніпропетровськгаз» до неї про стягнення заборгованості було залишено без розгляду. У серпні 2013 року вона звернулась до суду з позовом до АТ «Дніпропетровськгаз» та просила визнати опломбування двох газових вентилів в її квартирі - незаконним та неправомірним. А також визнати її право на безоплатне відновлення та підключення помешкання до газопостачання. 27 грудня 2013 року колегія суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області вирішила - визнати дії ПАТ «Дніпропетровській» щодо опломбування двох газових вентилів за її адресою незаконними та зобов`язали ПАТ «Дніпропетровськгаз» зняти пломби з двох газових вентилів в її квартирі, підключивши безоплатно до газопостачання. Але жодних дій зі сторони АТ «Дніпропетровськгаз» стосовно виконання рішення вчинено не було. Періодично нею подавались заяви до відповідача з проханням вирішити питання з відновлення газопостачання у її помешканні, але вона отримувала лише відписки або й взагалі не отримувала відповіді. У 2017 році вимоги сплатити не з`ясований борг почали надходити вже від ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». При цьому, борг весь час позначався, як поточний. У серпні 2017 року вона звернулась на телефонну лінію «Гаряча лінія голови облдержадміністрації» для з`ясування питання про нарахування їй і поточного боргу і обставин його виникнення. 05 вересня 2017 року отримала відповідь з виконавчого комітету міської ради за № 3527, до якої додавався документ з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», про те що «послугу з газопостачання за адресою Споживача припинено до початку господарчої діяльності ТОВ «Дніпропетровська збут», тобто до 01 липня 2015 року, в зв`язку з чим нарахування оплати за використаний газ не здійснювались. Заборгованість Споживача перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» відсутня». Тож, 17 листопада 2017 року нею була подана заява до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з вимогою обладнати її квартиру індивідуальним приладом обліку газу (лічильником), а також не вимагати з неї «заборгованість», яка відсутня. ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надав їй роз`яснення стосовно того, що для з`ясування обставин виникнення заборгованості та з метою обладнання помешкання приладом обліку газу їй необхідно звернутися до АТ «Дніпропетровськгаз». 23 листопада 2017 року вона подала заяву до АТ «Дніпропетровськгаз» з вимогою безкоштовно обладнати її квартиру приладом обліку природного газу, згідно з Державною Програмою з забезпечення споживачів безкоштовними лічильниками газу, для двох газових приладів - плити та водонагрівача (колонки). Також, вкотре, вона просила провести розпломбування газових вентилів у помешканні, згідно з рішенням суду. Але жодного результату це не принесло. Вона багаторазово зверталась до Відповідача з проханням вирішення питання по суті та виконання ним своїх безпосередніх обов`язків. Скрізь була бездіяльність посадових осіб та відверті знущання, однак незважаючи на несприятливі обставини, її родина 23 листопада 2017 року пройшла належний інструктаж з техніки безпеки користування газовими приладами, для забезпечення експлуатації газового обладнання та усіх належних дій, про що свідчить видана їй абонентна книжка. З відповідним записом до реєстраційного журналу обліку у УЕГГ АТ «Дніпропетровськгаз» під № 55 - 2017 - стр.81, а також «мокрим» штампом про проходження інструктажу. 23 листопада 2017 року за її адресою відбулась перевірка газових вентилів та цілісності опломбування, про що свідчить відповідний «Акт - відвідування». Для того, щоб отримати цей «Акт-відвідування», їй довелося викликати наряд поліції на свою адресу тому, що контролер, яка в цей час знаходилась у неї вдома, категорично відмовлялася видати їй будь-який письмовий документ, що б свідчив про те, що перевірка взагалі відбулася. І лише у присутності двох співробітників поліції вона отримала даний Акт, між тим, вислуховуючи від контролеру газової компанії образливі слова («безсовісна тварь», «мразь», «навіжена тетка, яка посміла відволікати поліцейських від їх работи», «всратая інвалідка», «конченая нєплатільщіца» і ще багато характеристик на власну адресу, які містили фрази «матєрного» змісту). Таким чином, нею було зібрано повний пакет документів для встановлення приладу обліку газу та підключення газового обладнання. Оскільки, в абонентному відділі, приймальній очільника та інших кабінетах у неї відмовлялися приймати повний пакет документів, будь-які письмові документи та будь-яким чином реагувати на звернення, не надавши жодних офіційних підтверджень або чимось обґрунтувавши свою бездіяльність, ігноруючи, піднімаючи на голос, принижуючи, погрожуючи та зачиняючи двері до кабінетів, вона вимушена була повний пакет потрібних документів, необхідних для поновлення (підключення) постачання газу до її помешкання, а також для встановлення приладу обліку газу (лічильника), відправити поштою, рекомендованим листом з описом. До необхідного пакету документів для встановлення приладу обліку газу вона додала заяву від 03 грудня 2017 року з проханням задовольнити її вимоги. На цій заяві відсутні номер та печатка реєстрації її Постачальником, однак, оскільки вона була додана до листа, ця заява значиться в Описі під № 1. Але відповідач жодним чином не відреагував на її поштове звернення, не надав жодних пояснювальних або взагалі будь-яких відповідей. Надалі вона намагалась з`ясувати питання з, так званим, боргом через звернення на телефонну лінію «Гаряча лінія голови обласної державної адміністрації» та отримала відповідь від 31 липня 2018 року № 1955, до якої додавався документ від 25 липня 2018 року, в якому, зокрема, йшлося наступне: «заборгованість за період здійснення ПАТ «Дніпропетровськгаз» функції з газопостачання (до 01.07.2015) - відсутня». Таким чином, маючи усі документи, про підтвердження відсутності заборгованості перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» (теперішній постачальник) та перед АТ «Дніпропетровськгаз» (попередній постачальник), постійно звертаючись до інстанцій задля вирішення питання відсутності газопостачання у її помешканні, вона була вимушена приймати ліки та викликати лікаря або «швидку медичну допомогу» щоразу, як отримувала повідомлення про необхідність сплатити неіснуючий борг; щоразу, як на її під`їзді з року в рік вивішувались «списки боржників», коли надходили квитанції про сплату. Вона постійно подавала звернення на «Урядові гарячі лінії» тому, що відповідач ігнорував її звернення безпосередньо до нього та отримувала «відписки», які додавалися до приписів Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, який був змушений реагувати та витребовувати у відповідача інформацію стосовно газопостачання. У травні 2020 року вона отримала «свіжі» відповіді з перекладанням відповідальності з теперішнього постачальника на попереднього і навпаки. А саме: № 497-Лв-3844-0520 від 13 травня 2020 року: «зі сторони ТОВ «Дніпропетровськаз збут» повідомляємо, що станом на 30 квітня 2020 року по особовому рахунку Споживача обліковується заборгованість у розмірі: 608 грн. 57 коп., газопостачання відсутнє. За період господарської діяльності нашого Товариства, а саме: з 01 липня 2015 року, змін щодо нарахування та оплати по особовому рахунку Споживача не відбувалося. З огляду на вищевикладене, для отримання детального розрахунку боргу та причин виникнення заборгованості, споживачу необхідно звернутись до попереднього постачальника, яким до 01 липня 2015 року виступав АТ «Дніпропетровськгаз». А також відповідь № 49001.3-ЛВ-5358-0520 від 14 травня 2020 року, у якій, зокрема, йдеться наступне: «згідно з положеннями постанов НКРЕКП № 790 від 13.03.2015 року, № 1587 від 21.05.2015 року та № 2249 від 01.09.2015 року АТ «Дніпропетровськгаз» з 01 липня 2015 року не здійснює постачання природного газу споживачам всіх категорій, а проводить діяльність лише з розподілу природного газу. Таким чином, питання заборгованості за послуги газопостачання належить до компетенції постачальника ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут». Вона була змушена звернутись за роз`ясненнями до Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) і 23 липня 2020 року отримала відповідь № 7847/16.2/9-20, згідно якої було зазначено наступне: «Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, були зобов`язані в термін до 01 січня 2016 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу». Одночасно, позивачка вважає за необхідне зазначити, що станом на 14 липня 2020 року за вищезазначеною адресою Оператором ГРМ не встановлено лічильник газу, що є порушенням АТ «Дніпропетровськгаз» вимог положень частини першої статті 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». «АТ «Дніпропетровськгаз» необхідно привести свої дії у відповідність до вимог законодавства та встановити лічильник газу за рахунок Оператора ГРМ». Слід звернути увагу АТ «Дніпропетровськгаз» на необхідність дотримання вимог чинного законодавства та необхідність надання до НКРЕКП повної інформації та обгрунтованих пояснень з відповідними підтверджуючими документами з питань, необхідних для виконання НКРЕКП своїх повноважень». Згідно з поясненнями відповідача у НКРЕКП, до Оператора ГРМ не надходило рішення суду на підключення газопостачання за її адресою, що є підлою брехнею, бо, по-перше, Апеляційний суд Дніпропетровської області у документі (офіційній частині), до якого додавалося Рішення суду, зазначив осіб (сторони процесу), яким було направлено дане Рішення, а саме: екземпляри Рішення Апеляційного суду надали їй ( ОСОБА_1 ) та ПАТ «Дніпропетровськгаз» представнику Корягіній І.А. із зазначенням адреси відповідача. По-друге, вона особисто багаторазово надавала Оператору ГРМ копії рішення суду, а також вказувала усю необхідну інформацію (включно з номерами, найменуванням судових інстанцій та прізвищем судді, який ухвалив рішення) у своїх заявах до АТ «Дніпропетровськгаз». Відповідно до положень ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. Дзвінки оператора та «комп`ютерного нагадування», щомісячні квитанції про необхідність сплатити нез`ясований борг, який увесь час відображається як поточний, продовжують надходити. Саме тому 13 травня 2021 року вона подала заяву до АТ «Дніпропетровськгаз» з проханням видати їй Акт або роздруківку з вказаним періодом, за який виникли суми боргу, об`ємом спожитого газу, вартістю газу за кубометр, датою нарахувань сум до сплати. До заяви вона додавала відповідь з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про відсутність заборгованості перед ними. У відповідь на її звернення 07 червня 2021 року (№ 490-Лв-8564-0521) нею отримано документ про те, що АТ «Дніпропетровськгаз» було прийнято рішення, що заборгованість у сумі: 608 грн. 57 коп. їй пред`являтись не буде. Щоправда, залишається нез`ясованою сума боргу у розмірі: 671 грн. 05 коп. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, вважає, що її права як споживача були порушенні, тому змушена звернутись до суду за захистом свого права та просить стягнути з АТ «Дніпропетровськгаз» на свою користь моральну (немайнову) шкоду, що була вчинена внаслідок неправомірних дій, а також багаторічної бездіяльності відповідача, в розмірі 272 000 грн. 00 коп. (двісті сімдесят дві тисячі гривень); зобов`язати АТ «Дніпропетровськгаз» виконати Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2013 року (Провадження № 22-ц/774/13094/13) та провести безкоштовне зняття пломб з двох газових вентилів, а також безкоштовно підключити її помешкання до послуги газопостачання; зобов`язати АТ «Дніпропетровськгаз» безкоштовно (за рахунок оператора ГРМ) встановити у її помешканні побутовий лічильник газу на два побутові газові прилади (плита, колонка); зобов`язати АТ «Дніпропетровськгаз» безкоштовно виконати усю технічну документацію (новий ескіз, проект, технічні умови тощо) та роботи, необхідні для обладнання її помешкання приладом обліку газу та новими газовими приладами.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.33-34).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Представник відповідача про розгляд справи був належним чином повідомленим, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи (а.с.31), своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористався та подав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. З доводами та вимогами, викладеними у позовній заяві, не погоджуються, вважають, що вимоги ОСОБА_1 є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. За адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я позивача, де зареєстровано дві особи. Згідно бази даних АТ «Дніпропетровськгаз», на об`єкті встановлені газові прилади: плита газова та газова колонка. На момент виникнення взаємовідносин між ОСОБА_1 як споживачем природного газу та ПАТ «Дніпропетровськгаз» як газопостачальним підприємством діяли Правила надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року. Згідно п.17 Правил 2246, плата за надані протягом розрахункового періоду (календарний місяць) послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк, а споживач природного газу несе відповідальність за несвоєчасне та/або не в повному обсязі внесення плати за надані послуги з газопостачання. Пункт 6 Правил 2246 встановлював підстави та порядок припинення газопостачання споживачу з яких є порушення споживачем строків оплати за надані послуги з газопостачання, встановлених в абзаці п`ятнадцятому пункту 10 та у пункті 17 Правил 2246. В порушення вимог Правил 2246 оплата отриманих послуг здійснювалась позивачем несвоєчасно та не в повному обсязі. У зв`язку з чим, у позивача утворилась заборгованість в сумі 671 грн. 05 коп. Тому, 02 вересня 2010 року газопостачання до об`єкту позивача припинено з причини заборгованості. Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, визначено взаємовідносини оператора газорозподільних систем (на території Дніпропетровської області - АТ «Дніпропетровськгаз») із суб`єктами ринку природного газу (в тому числі, побутових споживачів), а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Згідно з положеннями постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 790 від 13.03.2015 року, № 1587 від 21.05.2015 року та № 2249 від 01.09.2015 року АТ «Дніпропетровськгаз» з 01 липня 2015 року не здійснює постачання природного газу. Постановою НКРЕКП № 1588 від 21.05.2015 року, з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 року, на сьогодні постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям до зміни постачальника природного газу на території м.Дніпро та Дніпропетровської області, є ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут». Таким чином, питання поточного стану особового рахунку позивача наложить до компетенції постачальника ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут». Оскільки газопостачання з квартирі позивача припинено в 2010 році, безкоштовний лічильник газу відповідачем не встановлено. На сьогодні АТ «Дніпропетровськгаз» виконує роботи по встановленню безкоштовних лічильників газу для категорії населення, яка використовує газ тільки для приготування їжі, а на об`єкті позивача встановлена газова колонка, тобто, для відповідно категорії споживачів відповідач мав би встановити безкоштовний лічильник газу до 01 січня 2016 року. При цьому, роботи зі встановлення вузлів обліку природного газу відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватися будь-якими суб`єктами господарювання, які мають відповідний дозвіл на виконання цих робіт. Таким чином, позивач може встановити індивідуальний лічильник газу, як за власні кошти, так і за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, при цьому, роботи зі встановлення вузлів обліку природного газу відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватись будь-яким суб`єктами господарювання, які мають відповідний дозвіл на виконання цих робіт. Пунктом 6 глави 7 розділу VI Кодексу передбачено, що відновлення газопостачання здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах :та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування витрат на припинення та відновлення газопостачання. При цьому, вартість послуг, які надає АТ "Дніпропетровськгаз" визначається на підставі затверджених на підприємстві калькуляцій, що діють на момент виконання робіт (послуг), відповідно переліку фактично виконаних робіт, вартості використаних матеріалів та автотранспорту. Вартість послуги визначається в кожному випадку окремо, відповідно до проектного рішення. Для відновлення газопостачання, позивачу необхідно звернутись до Центру обслуговування клієнтів АТ «Дніпропетровськгаз» за адресою: м.Нікополь, вул.В.Ємця, 51, з відповідною письмовою заявою. Відповідач наголошує на тому, що позивач не зверталась до ЦОК з заявами щодо відновлення газопостачання. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Для виконання рішення суду чи судового наказу потрібно отримати в суді виконавчий лист і звернутися до відповідної державної виконавчої служби протягом одного року (в редакції яка діяла в 2013 році) з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Зробити це необхідно особисто або рекомендованим листом з повідомленням. Після такого звернення має бути відкрите виконавче провадження й боржнику надається час для добровільного виконання рішення, а після цього - рішення має бути виконаним у примусовому порядку. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, суд видає один виконавчий лист. З позовної заяви, доданих до неї документів не зрозуміло взагалі: чи отримувала позивач виконавчий документ, чи пред`являла його на виконання. Що стосується стягнення моральної шкоди в сумі 272 000 грн. 00 коп., то, згідно норм діючого законодавства, відповідальність за заподіяну моральну шкоду несуть тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного Кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють вказану відповідальність. Позивач посилається на ст.ст.15, 16, 19, 23 ЦК України, але, при цьому, не зазначає, які саме противоправні дії відповідача спричинили їй моральну шкоду. Тому,на підставі викладеного, позовні вимоги не визнають та просять суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, дійшов до наступних висновків.

Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 12 ЦПК України, закріплено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з викладених позовних вимог та обставин, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу задоволення її позовних вимог, а саме: порушення відповідачем - Акціонерним товариством «Дніпропетровськгаз» - її прав як споживача, визначених ЗУ «Про захист прав споживачів», та дослідивши матеріали справи і всі посилання позивачки на відповідні докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 14 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що, згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (АТ «Дніпропетровськгаз») - є юридичною особою, основним видом діяльності якої є: Код КВЕД 35.22 Розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (основний). Відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - є засновником самостійної юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»), основними видами діяльності якої є Код КВЕД 35.23 Торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний), що також, згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - є оператором ГРМ, а ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» - постачальником природного газу на території Дніпропетровської області. Тобто, АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ. Відповідно до матеріалів справи, позивачка, хоча і не надала доказів та відомостей про те, чи є вона власником квартири АДРЕСА_2 , однак, представником відповідача даний факт не оспорюється, тобто, в даному випадку, суд може припустити, що позивачка ОСОБА_1 є або, в іншому випадку, може бути споживачем послуг. При цьому, доступ споживачів, у тому числі, побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в порядку, визначеному цим розділом. Однак, як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний типовий договір відсутній, що фактично і стало підставою для звернення до суду. Проте, у відповідності до викладених вимог, ОСОБА_1 , крім інших позовних вимог, просить суд зобов`язати АТ «Дніпропетровськгазу» виконати Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2013 року (провадження № 22-ц/774/13094/13) та провести безкоштовне зняття пломб з двох газових вентилів, безкоштовно підключити її помешкання до послуги газопостачання; зобов`язати АТ «Дніпропетровськгаз» безкоштовно (за рахунок оператора ГРМ) встановити у її помешканні побутовий лічильник газу на два побутові газові прилади (плита, колонка); зобов`язати АТ «Дніпропетровськгаз» безкоштовно виконати усю технічну документацію (новий ескіз, проект, технічні умови тощо) та роботи, необхідні для обладнання її помешкання приладом обліку газу та новими газовими приладами. Дослідивши матеріали справи та Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2013 року (провадження № 22-ц/774/13094/13), у відповідності до якого позивачка вважає, що виконати його зобов`язане саме Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (АТ «Дніпропетровськгаз»), суд вважає, що дана вимога не відповідає вимогам чинного законодавства в частині виконання рішення суду та зобов`язання вчинити конкретні дії, оскільки відповідачем, на якого покладено виконання рішення суду, є саме Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз». Попри це, АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - є Оператором ГРМ і виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. І тому, на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, між сторонами повинен бути укладений публічний типовий договір з постачання природного газу споживачу. Однак, останній укладеним не був та доказів, що сторони позбавленні можливості його укласти, надано не було. Відповідно до Типового договору, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України, на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, сплата рахунку Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Отже, права та обов`язки споживача чітко визначені положеннями Типового договору розподілу природного газу. Тобто, у даному випадку, слід зазначати, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» бере на себе зобов`язання постачати природний газ споживачу в необхідних об`ємах (обсягах), а споживач, в свою чергу, бере на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також враховуючи всі посилання позивачки на обставини та вимоги, як на підставу для звернення до суду, з посиланнями на порушене її право, яке підлягає захисту, у відповідності до ЗУ «Про захист прав споживачів», суд при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції, відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції, відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом пунктів 2, 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; ціну продукції визначено неналежним чином.

Крім того, необхідно зазначити, що, згідно п.п.3,4 ч.1ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Однак, ані в позовній заяві, ані при дослідженні матеріалів справи, жодних доказів, що саме Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» порушило право ОСОБА_1 як споживача, надано не було. Всі доводи щодо пред`явлення позовних вимог до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» спростовуються рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2013 року, яке міститься в матеріалах справи. Таким чином, судом не встановлено підстав для виконання Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2013 року (провадження № 22-ц/774/13094/13) та, як наслідок, всіх послідуючих вимог (проведення безкоштовного зняття пломб з двох газових вентилів, безкоштовне підключення помешкання до послуги газопостачання та встановлення побутових лічильник газу, а також безкоштовне виконання технічної документацію (новий ескіз, проект, технічні умови тощо) та роботи, необхідної для обладнання помешкання приладом обліку газу та новими газовими приладами.

Крім того, в аспекті питання належності обраного позивачем способу захисту, суд зауважує, що, згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 листопада 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 у справі № 910/3907/18, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги позивача, може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Тобто, спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland)). Таким чином, як ефективний засіб (спосіб) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland)).

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, визначення та обрання ефективного способу є запорукою поновлення порушеного права особи, а у разі такої неможливості - отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Отже, завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Позивач ОСОБА_1 у цій справі обрала спосіб захисту порушеного права у вигляді звернення до суду із позовом, зокрема, про зобов`язання АТ «Дніпропетровськгазу» виконати Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2013 року та провести безкоштовне зняття пломб з двох газових вентилів, безкоштовно підключити помешкання до послуги газопостачання; зобов`язання АТ «Дніпропетровськгаз» безкоштовно (за рахунок оператора ГРМ) встановити побутовий лічильник газу на два побутові газові прилади (плита, колонка); зобов`язання АТ «Дніпропетровськгаз» безкоштовно виконати усю технічну документацію (новий ескіз, проект, технічні умови тощо) та роботи, необхідні для обладнання її помешкання приладом обліку газу та новими газовими приладами. Однак, обраний позивачем вищевказаний спосіб захисту не є ефективним та в жодному разі не призведе до відновлення її порушеного права, як на цьому наполягає позивачка, оскільки зобов`язання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» вчинити вищевказані дії не відповідає способу захисту.

З врахуванням вищевикладеного, а також, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено порушення або оспорювання її права відповідачем по справі, а тому, у відповідності до постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20, в якій зазначено, що відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позивачка, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, та враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями ст.ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживачів відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал