ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м.Суми

Справа №592/1346/22

Номер провадження 22-ц/816/907/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 липня 2022 року в складі судді Онайка Р.А., ухвалене в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 04 серпня 2008 року.

При укладення договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, станом на 14 грудня 2021 року заборгованість становить 30007 грн 32 коп., яка складається із: 30007 грн 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 30007 грн 32 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Посилаючись на вищевикладене, банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 30007 грн 32 коп.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 липня 2022 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також на те, що воно ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що відповідачем не доведено факт належного виконання умов кредитного договору та повернення в повному обсязі суми отриманих кредитних коштів, а також сплати процентів в повному обсязі за весь період кредитування, а тому приходить до висновку, що місцевий суд передчасно, з одних лише формальних міркувань та припущень відмовив в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвоката Маховик Р.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2022 року: 2481 * 100 = 248100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 відбулося підписання анкети-заяви б/н від 04 серпня 2008 року (а.с. 51), в якій узгоджено базову процентну ставку у розмірі 36 % з розрахунку 360 днів у році.

З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 04.08.2008, термін дії 04/09; № НОМЕР_2 , дата відкриття 06.05.2009, термін дії 06/12; № НОМЕР_3 , дата відкриття 13.08.2012, термін дії 05/16; № НОМЕР_4 , дата відкриття 22.03.2016, термін дії 12/19; № НОМЕР_5 , дата відкриття 04.10.2017, термін дії 06/21 (а.с. 50).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 04 серпня 2008 року станом на 14 грудня 2021 року становить 30007 грн 32 коп., яка складається із: 30007 грн 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 30007 грн 32 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії (а.с. 5-26).

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача фактично відсутня заборгованість перед позивачем, доказів того, що сума фактично отриманих кредитних коштів (тіло кредиту) перевищує суму фактично сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості по простроченому тілу кредиту, позивачем, в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, надано не було, а тому суд прийшов до висновку, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено наявність у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 30007 грн 32 коп. перед банком.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалася банком, зокрема з 04 серпня 2008 року встановлена відсоткова ставка 36 % річних, з 01 січня 2013 року - 30 % річних, з 01 вересня 2014 року - 42,2 % річних, з 13 вересня 2015 року - 43,2 % річних, з 04 жовтня 2017 року - 42 %, з 01 серпня 2020 року - 40,8 % річних (а.с. 5-26), тобто процентна ставка по договору була збільшена, що останнім не було передбачено.

Однак, позивачем не надано доказів про належне повідомлення та погодження з відповідачем збільшеної процентної ставки.

Вбачається, що кошти, сплачені відповідачем на погашення кредиту зараховувалися як кошти для погашення відсотків, з приводу яких відповідно до матеріалів справи домовленості між сторонами не було.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, банк зазначив, що стягує лише прострочене тіло кредиту, однак, як вбачається з виписки за договором № б/н за період з 04 серпня 2008 року по 17 грудня 2021 року з рахунку відповідача стягувалися кошти на погашення нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, в якому розмір заборгованості по процентам за період з 01 вересня 2014 року по 14 грудня 2021 року обрахований, виходячи зі змінених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачем не були погоджені, внаслідок чого кошти, які остання вносила на погашення заборгованості по кредиту не зараховувалися за цільовим призначенням.

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 04 серпня 2008 року на кредитну карту відповідача встановлено кредитний ліміт у розмірі 260 грн, який неодноразово змінювався, досягши свого максимуму в 36000 грн та з 15 серпня 2008 року почали проводитись зняття готівки з картки, розрахунки та періодично відбувалось погашення заборгованості за кредитним договором, в тому числі за рахунок погашення готівкою та внаслідок автоматичного погашення простроченої заборгованості з карток НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 та НОМЕР_10 (а.с. 27-48).

Як встановлено місцевим судом з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2014 року по 14 грудня 2021 року, незважаючи на відсутність погодження між сторонами у визначеній законом формі істотних умов договору, позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснювалось нарахування та списання відсотків.

З виписки за договором № б/н, наданої банком вбачається, що останнє використання відповідачем кредитних коштів відбулося 25 листопада 2020 року, однак позивачем до 01 грудня 2021 року проводилося автоматичне списання відсотків за користування кредитним лімітом, крім того з зазначеної виписки вбачається, що сума автоматично погашених відсотків за рахунок кредитних коштів, за рахунок чого збільшилося тіло кредиту на відповідну суму, перебільшує суму фактично використаних коштів відповідачем.

З копії виписки, що міститься на а.с. 90 вбачається, що по банківській картці ОСОБА_1 НОМЕР_10 13 січня 2022 року та 20 лютого 2022 року відповідачем було здійснено поповнення картки на суму 5000,00 грн та 4000,00 грн, залишок на картці після операції становив 21007 грн 32 коп.

Випискою з договору № б/н підтверджується, що за період з 01 січня 2020 року по 06 грудня 2021 року з відповідача на користь позивача було стягнуто неузгоджені з нею відсотки за користування кредитним лімітом у сумі 29270 грн 31 коп., внаслідок чого на зазначену суму збільшилась заборгованість за кредитним договором (а.с. 27-48).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 повністю сплатила заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) і станом на даний час заборгованість за наданим кредитом відсутня, а фактично отримані та використані відповідачем кошти повернуті позивачу в повному обсязі.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що, зокрема, суперечить встановленій практиці Великої Палати Верховного Суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, колегія суддів враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Окрім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Маховика Р.В. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу та в прохальній частині заявлено клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Разом з відзивом надана копія договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 11 вересня 2022 року, копія ордеру про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 11 вересня 2022 року, укладений між відповідачем та адвокатом Маховиком Р.В. та на підтвердження оплати правової допомоги надано копію квитанції від 12 вересня 2022 року на суму 2000,00 грн.

У матеріалах справи містяться докази направлення відповідачем позивачу відзиву на апеляційну скаргу разом з додатками. Від позивача до апеляційного суду не надходило заперечень щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, таким чином, апеляційний суд вважає, що клопотання про стягнення судових витрат є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов