РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степанової Н.І.

за участі

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дідович Ірина Вікторівна про визнання недійсними заяви та заповіту,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсними заяви та заповіту.

Свої вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .

Їй належала квартира АДРЕСА_1 .

Вони є рідними племінниками спадкодавця.

ОСОБА_5 хворіла на серцево-судинні захворювання, у тому числі мала хворі судини головного мозку, а також хворобу Паркінсона та інші. Через такі хвороби ОСОБА_5 потребувала допомоги у веденні домашнього господарства та періодично потребувала догляду за нею.

За таких обставин, ОСОБА_2 регулярно надавала їй допомогу та періодично здійснювала догляд за нею. Крім того, вони надавали їй матеріальну допомогу.

25 грудня 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт на все своє майно на ОСОБА_2 , який був посвідчений приватним нотаріусом Шамрай Л.І. - відповідачем у справі.

Коли вони звернулись до нотаріальної контори для відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , їм стало відомо, що відповідач вже подала заяву про відкриття спадкової справи.

Крім того, остання 23 січня 2015 року посвідчила заяву про скасування заповіту на ОСОБА_2 ,, а 27 березня 2015 року посвідчила у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. заповіт від ОСОБА_5 на ОСОБА_4 .

Вважають, що заповіт від 27 березня 2015 року є недійсним з огляду на наступне.

ОСОБА_5 періодично спілкувалась з ОСОБА_4 , посвідчувала у неї копії документів, а тому довіряла відповідачу та документи перед підписом не читала.

Внаслідок хвороб ОСОБА_5 на початку 2015 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Вважають, що відповідач, знаючи про хвороби ОСОБА_5 , скористалась цим та надала на підпис заяву про скасування заповіту та новий заповіт.

За таких обставин, волевиявлення ОСОБА_5 щодо складання нового заповіту не було вільним та не відповідало її волі.

Просять суд ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсною заяву № 55 ОСОБА_5 від 23 січня 2015 року про скасування заповіту № 54012878 від 25 грудня 2012 року;

- визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. від 27 березня 2015 року за № 57281521.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 січня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року залишено без змін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року в справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року поновлення провадження у справі.

Позивачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 18 серпня 2020 року позивачі та їх представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Зазначили, що ОСОБА_5 мала психічні розлади, тому її заява про скасування заповіту та новий заповіт мають бути визнані недійсними. ОСОБА_2 разом з братом доглядала ОСОБА_5 . У 2015 році вона не завжди психічно добре себе почувала, їй бачились інопланетяни, називала людей іншими іменами. Терапевт з районної поліклініці прописувала їй ліки, які вона приймала. Також, ОСОБА_5 зловживала алкоголем. До самої смерті ОСОБА_5 говорила, що заповіт вона склала на ОСОБА_2 ОСОБА_3 приблизно раз в місяць приходив до ОСОБА_5 , та допомагав по господарству. Всю іншу допомогу надавала його сестра ОСОБА_2 , яка з 2003 року проживала з ОСОБА_5 , допомагала їй, прала, прибирала, купувала продукти.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримав викладене у відзиві на позовну заяву (т. 1, а.с. 82-86). Пояснив, що позивачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 станом на січень 2015 року перебувала у психо-фізіологічному стані, зумовленому прийняттям лікарських препаратів, що притуплюють розумову діяльність та не мала чіткого уявлення про можливі наслідки вчиненої дії. А тому, ОСОБА_5 у визначений законом спосіб висловила своє волевиявлення, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про скасування заповіту. ОСОБА_4 знайома з ОСОБА_5 приблизно 12-13 років. За життя ОСОБА_5 постійно наголошувала, що проживає сама, ніхто з родичів не допомагає, тому вона намагалась знайти підтримку в чужих людях. Спочатку ОСОБА_5 склала заповіт на племінницю, проте потім через 3 роки захотіла скасувати його, тому що племінниця ніколи не надавала їй майнової допомоги. ОСОБА_4 разом з чоловіком робила невеликий ремонт в квартирі ОСОБА_5 . Вона сама запропонувала скласти заповіт на ім`я ОСОБА_4 . Після написання заповіту почали їй постійно матеріально допомагати, а до того допомагали добровільно без будь-яких зобов`язань. Волевиявлення ОСОБА_5 під час укладення оспорюваного заповіту було вільним та відповідало її внутрішньої волі, на момент укладення та посвідчення вказаного заповіту остання психічними чи будь-якими іншими захворюваннями, які б позбавляли її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не страждала та особисто підписала вказаний заповіт.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, покази свідків, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 листопада 2000 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 01 жовтня 2018 року (т. 1, а.с. 13).

З позову вбачається, що 25 грудня 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт на все своє майно на ОСОБА_2 , який був посвідчений приватним нотаріусом Шамрай Л.І. - відповідачем у справі. Разом з тим, коли позивачі звернулись до нотаріальної контори для відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , їм стало відомо, що відповідач вже подала заяву про відкриття спадкової справи.

23 січня 2015 року ОСОБА_5 подала приватному нотаріусу КМНО Шамрай Л.І. заяву про скасування заповіту від 25 грудня 2012 року, складеного на ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 166).

27 березня 2015 року ОСОБА_5 склала заповіт на ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. (т. 1, а.с. 141).

Відповідно до цього заповіту ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_4 .

Позивачі посилаються на те, що зазначена заява про скасування заповіту від 25 грудня 2012 року та заповіт від 27 березня 2015 року є недійсними, оскільки вони складені особою, яка мала психічні розлади, а тому ОСОБА_5 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У частинах 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивачі на підтвердження своїх доводів посилаються на покази свідків.

Свідок ОСОБА_6 у суді показала, що знайома з позивачами з їх народження, відповідача не знає. ОСОБА_5 знала більше 40 років, товаришувала з нею. Заповіти ОСОБА_5 складала неодноразово. Про скасування старого заповіту та наявність заповіту від 27 березня 2015 року їй нічого відомо не було. Бачилась з ОСОБА_5 приблизно 1-2 рази на тиждень. ЇЇ психічний стан був поганий, вона протягом 2014-2015 років постійно розповідала про інопланетян, вважала себе княгинею, а своїх племінників князями. Ця хвороба була змолоду та прогресувала з віком. Племінники приносили ОСОБА_5 продукти та ліки. Комунальні платежі ОСОБА_5 сплачувала самостійно або за допомогою її цивільного чоловіка ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що знає позивачів, оскільки з 2005 року винаймає кімнату в квартирі АДРЕСА_1 . З відповідачем він не знайомий. ОСОБА_5 знає десь з 2004 року через те, що їх співробітник також винаймав кімнату у цій квартирі. Про заповіт від 27 березня 2015 року йому нічого не відомо, а стосовно заповіту від 2012 року, складеного на ОСОБА_2 , ОСОБА_5 йому розповідала та показувала. Бували такі ситуації, коли ОСОБА_5 телефонувала йому та просила купити продукти, а потім говорила, що не потрібно. Коли вони інколи випивали по чарці, ОСОБА_5 бувало говорила про інопланетян, такі розмови почались приблизно після 2014 року. Вона часто випивала та могла багато випити алкоголю, проте сильно п`яною він її ніколи не бачив. Останній допомагали племінники та цивільний чоловік ОСОБА_7 . ОСОБА_5 говорила йому, що у неї є подруга нотаріус.

На спростування показів зазначених свідків сторона відповідача посилається на покази свідка ОСОБА_9 , яка у суді показала, що вона є лікарем-терапевтом. ОСОБА_2 знає, оскільки бачила її у квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 один раз бачила в поліклініці. ОСОБА_5 знала приблизно з 1994-1955 років, вона була її дільничним лікарем-терапевтом. Стосовно існування заповітів від ОСОБА_5 їй нічого не відомо. ОСОБА_5 була схильна до вживання алкоголю. До неї вона приходила на виклики приблизно 2-3 рази на рік та проводила по 10-15 хвилин прийому. Будь-яких неадекватних дій зі сторони ОСОБА_5 не було. ОСОБА_5 страждала на ниркову та серцеву недостатність, гіпертонічні кризи, цукровий діабет. Ліки, які вона приймала, не могли впливати на усвідомлення її дій, проте в поєднанні з алкоголем це можливо. Зазначила, що за ОСОБА_5 доглядала племінниця.

У абзаці 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

У зв`язку з цим, представник позивачів подала до суду клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року в справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 714 від 08 грудня 2021 року під час складання та підписання 23 січня 2015 року заяви про скасування заповіту від 25 грудня 2012 року ОСОБА_5 за психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Під час складання та підписання 27 березня 2015 року заповіту ОСОБА_5 за психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т. 2, а.с. 8-14).

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Суд вважає за можливе покласти в основу рішення висновок судово-психіатричного експерта, оскільки при її призначенні експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Судова експертиза проводилась експертом, який має відповідну фахову підготовку.

Встановлено, що ОСОБА_5 в момент підписання заяви від 23 січня 2015 року про скасування заповіту та заповіту від 27 березня 2015 року за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 714 від 08 грудня 2021 року.

Вбачається, що оспорювані заява та заповіт складені за вільним волевиявленням ОСОБА_5 та не суперечать вимогам закону.

Суд вважає, що покази свідків сторони позивача щодо стану здоров`я ОСОБА_5 висновків судової експертизи не спростовують.

За таких обставин, позивачами не надано доказів на підтвердження того, що оспорювані ними заява та заповіт ОСОБА_5 мають ознаки недійсності, а саме що остання під час підписання зазначених документів не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким чином, підстав для визнання заяви про скасування заповіту та заповіту від 27 березня 2015 року недійсними не вбачається.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 203, 215, 1257 ЦК України, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дідович Ірина Вікторівна ( АДРЕСА_5 ) про визнання недійсними заяви та заповіту.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 19 вересня 2022 року.

Суддя: