САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1325/22
Провадження №2/726/282/22
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

13.09.2022 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Асташев С. А., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Мандзюк Віктор Борисович, до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку, -

У С Т А Н О В И В:

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку.

У позовній заяві представник позивача ОСОБА_3 просить суд визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 132,8 кв.м., житловою площею 67,1 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , припинити право спільної сумісної власності на нього та визнати за позивачем право особистої приватної власності на Ѕ ідеальних частини будинку. Також просить визнати земельну ділянку, площею 0, 1 га, з кадастровим номером :68:002:0245, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та припинити таке право визнавши за позивачем право особистої приватної власності на Ѕ ідеальних частини земельної ділянки.

Перевіривши матеріали позовної заяви на відповідність вимогам ЦПК України, приходжу до наступного.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.4, п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява поряд із іншим, повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Також позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У відповідності до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Так, представник позивача просить у своєму позові визнати право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак жодних документів щодо здачі в експлуатацію вказаного об`єкта нерухомого майна та його реєстрації у державних органах не долучає.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини чи чоловіка, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України: від 20 червня 2012 року у справі № 6-56цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

Крім того, позивач долучає копію технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого, а саме: даних довідки № 548 від 21.03.2011 Інспекції архітектурно-будівельного контролю в Чернівецькій області ОСОБА_2 самовільно побудувала: житловий будинок літ «А», гараж літ «Б», вигрібну яму № 2 та огорожу № 3.

При цьому дозвільних документів на здійснення будови як час її здійснення, чи узаконення в подальшому, до суду не надано та не вказано про їх існування.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином позивачам слід уточнити позовні вимоги та обрати такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Крім того, слід звернути увагу і на те, що на розгляді суду перебуває цивільна справа № 726/432/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності на Ѕ частину у цьому майні, відповідно до якого предметом поділу виступає та сама земельна ділянка та будівельні матеріали та приладдя, використані в створення об`єктів незавершеного будівництва житлового будинку за цією ж адресою: АДРЕСА_1 . Станом на даний момент вказана справа призначена до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Позивач також вказує про те, що під час шлюбу, він разом із відповідачкою, за рахунок спільних коштів завершили будівництво будинку та вказує у позові про ряд зроблених робіт та придбаних товарів, однак вказані суми жодними доказами не підтверджує, та клопотання про дослідження таких доказів (якщо останні містяться у матеріалах іншого провадження) не заявляє.

Згідно п.3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Крім того, відповідно до положень ч. 1ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Враховуючи, що предметом даного спору є, вимога про визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки та на 1/2 ідеальних частини житлового будинку, що на думку позивача являється спільним майном сторін, зумовлює визначення у позовній заяві ціни позову, виходячи з дійсної ринкової вартості частини майна на яку претендує позивач, яка має бути підтверджена належними доказами, серед іншого висновком суб`єкта оціночної діяльності, який має право на проведення будівельно-технічної (товарознавчої) експертизи, іншими доказами.

Проте, позивачем визначено вартість спірного майна виходячи із даних Звіту про незалежну оцінку майна від 05 вересня 2016 року, однак інших доказів про вартість майна, станом на момент звернення до суду, за оцінкою, проведеною сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності, не долучено, що унеможливлює визначення як ціни позову, так і розміру судового збору, який підлягає сплаті.

Також у позовній заяві вказано попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, який визначено у розмірі 3000 гривень понесених судових витрат на оплату судового збору, однак згідно долученої квитанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 992 гривні 40 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно до ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3 ст. 185 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, способом виконання ухвали суду є складання тексту нової редакції позовної заяви із усуненими недоліками, а також подання до суду належними чином завірених доказів, на підтвердження обставин, викладених у позові, а не подання суду роз`яснень, заяв, пояснень.

Виправлена позовна заява із додатками має бути подана в примірниках для суду та учасників справи.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185,260, 261ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Мандзюк Віктор Борисович, до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку залишити без руху.

Надати позивачу строк 10 (десять) днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити позивачу право усунути виявлені недоліки, шляхом подання позовної заяви з додержанням вимог встановлених ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. А. Асташев