Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8096/21
Номер провадження2/711/136/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 травня 2022 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді: Казидуб О. Г.

секретаря судового засідання: Зайцевій О. І.

представника позивача адвоката: Кривов`яз І.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , як законного представника малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Управління з питань Державної реєстрації Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 , як законного представника малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул. Благовісна, 170), Управління з питань Державної реєстрації Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул. Благовісна, 170) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач по справі є його сином та є зареєстрованим в будинку з 15.01.2009 року, але фактично не проживав та його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є зареєстрованими у даному будинку.

Зазначає, що відповідачі фактично ні одного дня не проживали в будинку, а фактично проживали за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач вказує, що реєстрація ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в домоволодінні обмежує його в праві розпорядження своєю власністю, а факт реєстрації ОСОБА_2 порушує його право на вільне розпорядження і користування майном.

Просить визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Управління з питань Державної реєстрації Черкаської міської ради зняти з реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

12 січня 2022 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

02 лютого 2022 року через канцелярію суду адвокат Кривов`яз Я.І., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , надав заяву про зменшення позовних вимог. В заяві зазначив, що просить виключити з позовних вимог: зобов`язати Управління з питань Державної реєстрації Черкаської міської ради зняти з реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

08 лютого 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Адвокат Кривов`яз І.Г., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду невідомі, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме, шляхом направлення повідомлення рекомендованим повідомленням за місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на Веб-сайті «Судова влада».

Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради за дорученням Барабанщикова О.А. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що ОСОБА_2 разом з дочкою більше 10 років проживають за адресою АДРЕСА_2 .

Представник третьої особи Управління з питань Державної реєстрації Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився,причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою АДРЕСА_1 . Зазначив, що він дитини взагалі не бачив ніколи, а ОСОБА_2 пам`ятає ще як він в школу ходив, останній раз його бачив в 2014 році, коли к він провідував батька.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача і бачить хто до нього приходить. Дочки ОСОБА_3 вона не знає, а ОСОБА_2 за цією адресою взагалі не бачила.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що з позивачем у неї склалися добрі сусідські відносини. Зазначила, що ОСОБА_2 вона знає, він не проживає вже більше 10 років за цією адресою. А ОСОБА_3 вона не знає і ніколи не бачила.

Відповідно до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення адвоката Кривов`яз І.Г., пояснення третьої особи за дорученням Барабанщикову О.А. , покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з прибудовами та мансардою за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачі по справі: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 22.04.1987року) та онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 25.03.2015 року) зареєстровані за місцем проживання в цьому житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 26152-01-10 від 18.11.2021 та відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради.

22 листопада 2021 року комісією у складі головних спеціалістів служби у справах дітей Черкаської міської ради Барабанщикової А.А. та ОСОБА_9 складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання № 496 за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається з даного Акту, у будинку зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3 , 2014 р.н. Зі слів заступника директора Черкаської спеціалізованої школи № 17, де навчається малолітня, ОСОБА_3 , учениця 2-л класу, проживає з батьками за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, як вбачається з Листа начальника ГУНП в Черкаській області № 1282/46/02-2022 від 27.01.2022 року, під час проведення перевірки було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_2 та встановлено, що за вказаною адресою проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з донькою більше п`яти років.

Судом встановлено, що відповідачі за вказаною адресою не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належне їм майно. Вони фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.

Позивач, як власник здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані, сплачує комунальні платежі, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості.

Не скасована реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст. 383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.»

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п.63).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України).

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносно позовної вимоги про визнання неповнолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд звертає увагу на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

За ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини).

У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Частиною 2 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

В зв`язку з тим, що в судовому засіданні встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 не є місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , тому, будинок не може бути і місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , яка проживає разом зі своїми батьками.

А тому, суд приходить до висновку, що відповідачі, які не проживають за адресою АДРЕСА_1 втратили право на користування будинком, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад 10 років.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими що втратили право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Як вбачається з матеріалів справи (Довідка Серії 12 ААВ), позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи. А тому, відповідно до п. 9 ч. 1 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 992 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 13, 80, 81, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , як законного представника малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Управління з питань Державної реєстрації Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в прибуток держави судовий збір в розмірі 992грн.40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення виготовлено 16 травня 2022 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб