Провадження №4-с/521/49/22
У Х В А Л А

14 вересня 2021 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м.Одеса) Щеглової Є.В.,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2022 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася зі скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м.Одеса) Щеглової Є.В.

Суддя, дослідивши матеріали скарги, прийшов до висновку про таке.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 14.06.2013р. у справі №2/1519/7032/11 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті грошові кошти у розмірі 3197665,80 грн. та судові витрати у розмірі 1914,10 грн, на примусове виконання якого Малиновським районним судом м.Одеси було видано виконавчий лист, від 29.08.2013р. у справі №2/1519/7032/11, який було подано на примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Як вказано у скарзі, до складу зведеного виконавчого провадження №58561500 входило п`ять виконавчих проваджень: 1) ВП №50692731 з примусового виконання виконавчого листа №2/1519/70932/11, виданого Малиновським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів на суму 3197665,80 грн, та судових витрат у розмірі 1914,10 грн; 2) ВП №58514428 з примусового виконання виконавчого листа №520/15284/17, виданого 13.07.2018р. Київським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 207221464,41 грн; 3) ВП №58839692 з примусового виконання виконавчого листа №520/13305/17, виданого 22.03.2018 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_5 388250,00 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів; 4) ВП№57492858 з примусового виконання виконавчого листа №495/8685/14-ц, виданого 18.02.2105 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 757303,35 грн; 5) ВП №57492816 з примусового виконання виконавчого листа №495/8685/14-ц, виданого 18.02.2015, про стягнення з ОСОБА_2 3654,00 грн. судового збору.

За виконавчими провадженнями було накладено на майно боржника - ОСОБА_2 арешти: постановою про арешт №50692731, від 14.04.2017р. державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Хлебникова О.В. (запис про обтяження 19985723); постановою про арешт майна №55576133 від 22.08.2018 р., виданою 2-м Київським ВДВС м.Одеси ГТЮ в Одеській області (запис про обтяження №27607288).

Як вказує представник скаржниці, в межах зведеного виконавчого провадження №58561500 майно ОСОБА_2 тричі передавалося для його примусової реалізації на електронних торгах СЕТАМ, але не було реалізовано через відсутність допущених до торгів учасників.

В подальшому, як вказує представник скаржниці, майно, яке належало боржнику ОСОБА_3 , на підставі постанови, від 09.08.2019 по акту про передачу майна стягувачу, було передано у власність ОСОБА_1 як стягувачу п`ятої черги у рахунок погашення боргу.

Представник скаржниці 19.07.2022 року звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), як правонаступника Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ТУЮ в Одеській області, зі заявою про скасування арештів, які накладені постановою про арешт №50692731 від 14.04.2017 державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Хлебникова О.В. (запис про обтяження 19985723) та постановою про арешт майна №55576133 від 22.08.2018 р., виданою 2-м Київським ВДВС м.Одеси ГТЮ в Одеській області (запис про обтяження №27607288).

Проте, 31.08.2022 року отримав відповідь на його заяву, а саме лист №03.01-12378, від

22.08.2022, яким повідомлено, що згідно з ЗУ «Про внесення змін до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», від №2129-ІХ до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або, зокрема, громадяни Російської Федерації.

ОСОБА_1 є громадянкою РФ, тому в задоволені заяви про скасування арештів відмовлено.

Представник скаржника вказаний лист вважає підставою для звернення зі скаргою на дії виконавця, в порядку ст. 447- 449 ЦПК України.

Згідно до п. а, ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, або свободи.

За приписами ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Проте, представник скаржника у вимогах скарги не просить поновити йому строк на подання скарги про скасування арештів, які накладені постановою, від 14.04.2017р. та постановою, від 22.08.2018 р.,

Більш того, представник скаржника у скарзі не вказує, коли саме йому стало відомо про наявність вищенаведених постанов про накладення арештів.

Також, щодо вказаного, ним до його скарги до суду не долучено жодного доказу.

Не зазначено скаржником і поважності причин пропуску строку на подання скарг в 2017р. та в 2018 р.

Проте, згідно до заяви представника скаржника, він 19.07.2022 року звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), як правонаступника Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ТУЮ в Одеській області, зі заявою про скасування арештів, які накладені постановою про арешт №50692731, від 14.04.2017 державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Хлебникова О.В. (запис про обтяження 19985723) та постановою про арешт майна №55576133, від 22.08.2018 р., виданою 2-м Київським ВДВС м.Одеси ГТЮ в Одеській області (запис про обтяження №27607288).

Тобто, принаймні, на 19.07.2022 року йому було відомо про наявність постанов про арешт, від 14.04.2017р. та від 22.08.2018 р..

Також, відповідь на заяву до відділу, як вказує представник скаржника, він отримав 31.08.2022 року, а звернувся до суду зі скаргою він 13.09.2022 року.

Крім того, як слідує з наведеного, скаржником фактично оскаржуються винесення постанов про арешт, від 14.04.2017р. та від 22.08.2018 р., виданих не старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В., а іншими виконавцями.

Скарга надійшла до Малиновського районного суду м. Одеси 13.09.2022 року, тобто після спливу п`яти років чотирьох місяців та двадцяти дев`яти днів після винесення 14.04.2017 року постанови державним виконавцем Хлебниковим О.В. та після спливу чотирьох років та двадцяти двох днів після винесення 22.08.2018 року постанови 2-м Київським ВДВС м.Одеси ГТЮ в Одеській області.

Однак, скаржник вказує у скарзі, що оскаржує дії старшого державного виконавця Щеглової Є.В. та вважає, що вона повинна була зняти арешти.

Доказів звернення скаржника саме до цього державного виконавця, скаржником до суду не надано та не надано доказів відмови йому саме цим державним виконавцем.

Як вже було зазначено, у відповідності до приписів ч.2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Поважність причин пропуску строку звернення до суду для оскарження дій державного виконавця є оціночною категорією і встановлюється у кожному конкретному випадку.

Поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» 03 квітня 2008 року встановив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

На підставі викладеного, враховуючи, що заявником не наведено та не надано доказів поважності пропуску строку звернення до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця, заяви про поновлення строку звернення зі скаргою до суду скаржником також не надано, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що скаржником не дотримані строки при поданні скарги на дії державного виконавця.

Згідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом, або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст.126, 449 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУМЮ (м. Одеса) Щеглової Є.В., повернути скаржнику без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що повернення скарги не позбавляє права звернення до суду в порядку позовного провадження. передбаченого ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В.Мирончук

14.09.22