Справа № 944/1259/22
Провадження №2-п/944/9/22
УХВАЛА

19.09.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

з участю секретаря судових засідань Коимейко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки,

встановив:

Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року позов було задоволено та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0038, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Львівська область, Яворівський район, село Стадники.

21 червня 2022 року відповідач ОСОБА_5 подала заяву про перегляд даного заочного рішення, в якому просить це рішення скасувати і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

На обґрунтування заяви покликається на те, що про наявність в провадженні Яворівського районного суду Львівської області даної справи та призначення її розгляду на 17 травня 2022 року, їй було відомо, однак через народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини, вона не мала можливості скористатися правовою допомогою та 17 травня 2022 року направила поштою до суду письмову заяву про відкладення розгляду справи. Відповідно дані обставини, враховуючи її першу неявку в судове засідання та направлення письмової заяви про відкладення, слід вважати поважною причиною неявки в судове засідання та неподання відзиву на позов. Після одержання поштою заочного судового рішення вона у встановлений строк звернулася до суду із заявою про його перегляд.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до неї по поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, з урахуванням ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 31 січня 2022 року про виправлення описки, було задоволено заявлений позов та визнано за кожним з них право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, земельну ділянку кадастровий номер :07:001:0038, площею, 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Львівська область, Яворівський район, село Стадники, вона набула у власність на підставі рішення Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 11 травня 2007 року № 445 та їй було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 518301 від 26 листопада 2007 року. Отже, право власності на вказану земельну ділянку вона набула шляхом безоплатної передачі із земель комунальної власності, в порядку приватизації. А відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України до об`єктів права спільної сумісної власності не належить приватизована одним із подружжя земельна ділянка. Таким чином, земельна ділянка належить їй особисто на праві приватної власності. Разом з тим, описаним вище судовим рішення за ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/2 частину новозбудованого житлового будинку, який за нормами чинного законодавства відносився до майна спільної сумісної власності подружжя, частки яких за законом визнанні рівними (ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України). За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідне роз`яснення міститься в п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» про те, що відповідно до положень ст. ст. 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України. Посилання в судовому рішення на висновок щодо застосування норм права, висловлений в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц, на її думку, є безпідставним, оскільки фактичні обставини у вказаній справі є іншими, ніж у даній справі. Так, у вказаній справі рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2013 року за позивачем визнано право власності на S частку вказаного будинку та виділено їй цю частку в натурі, що становить 51,67% житлового будинку. Водночас, зазначеним вище рішенням суду від 11 січня 2022 року було проведено не поділ майна колишнього подружжя в натурі, а визначено розмір часток співвласників житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , тобто було змінено вид спільної власності щодо житлового будинку з спільної сумісної власності на спільну часткову власність. Крім того, згідно з довідкою ФОП ОСОБА_7 № 08 від 14 червня 2022 року житловий будинок садибного типу в с. Стадники Яворівського району Львівської області, загальною площею 148,6 кв. м, житловою площею 87,3 кв. м, згідно з «Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, не може бути поділено в два окремі будинковолодіння, так як будинок не був запроектований як спарений і не відповідає чинним будівельним нормам.

В судовому засіданні представник заявника (відповідача) ОСОБА_2 заяву про перегляд заочного рішення суду підтримав, просив таку задовольнити з підстав, наведених у заяві, заочне рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 просив скасувати і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні проти скасування заочного рішення заперечив, просив відмовити у задоволенні заяви відповідача у зв`язку із її безпідставністю. Зазначив, що справді відповідач не з`явилася в судове засідання та не повідомила своєчасно про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин. Водночас, у заяві вона не навела жодних обґрунтувань і не надала доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Крім того, дане рішення суду ухвалене відповідно до вимог законодавства та практики Верховного суду.

Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, дійшов висновку, що дану заяву необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 уданій справі було задоволено позов та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею, 0,2500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: Львівська область, Яворівський район, село Стадники, кадастровий номер :07:001:0038.

Дане рішення мотивне тим, що якщо на земельній ділянці, одержаній в приватну власність шляхом приватизації, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям чи виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного суду України від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц. Отже, враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_1 рішенням суду визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та визнано за кожним з них право власності по 1/2 частині даного будинку, а тому позов ОСОБА_4 щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій даний будинок розташований, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вищевказаної норми випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин, а саме: по перше, відповідач не з`явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; по друге, докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Крім того, ОСОБА_3 не заперечила факт отримання нею судової повістки, про що зазначила в своїй заяві про перегляд заочного рішення.

Водночас, в матеріалах справи є заява ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, в зв`язку з тим, що в неї на утриманні знаходиться малолітня, подана у відділення поштового зв`язку для відділення 15 травня 2022 року, яка надійшла до суду 26 травня 2022 року, тобто після призначеної дати розгляду справи. До заяви також долучено копію свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого матір`ю дитини є ОСОБА_3 .

Зважаючи на викладене вище, суд вважає поважними причини неприбуття ОСОБА_3 в судове засідання 24 травня 2022 року та неподання відзиву на позов.

Водночас, в заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_3 не навела жодних обставин і не додала доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а лише висловлює свою позицію щодо суті спору та фактично свою незгоду з рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 287 Цивільного процесуального кодексу України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що підстави для скасування заочного рішення відсутні, а тому в задоволенні заяви ОСОБА_3 слід відмовити.

При цьому, суд роз`яснює заявнику, що відповідно до ч. 4 ст. 287 Цивільного процесуального кодексу України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 284, 287, 288, 353 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки залишити без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до частини 4 статті 287 Цивільного процесуального кодексу України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне судове рішення складене 22 вересня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з дня складення повного судового рішення та оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Б.Поворозник