Справа № 144/1411/21
Провадження № 2/144/164/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2022 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Германа О.С.,

секретаря судового засідання - Пігулі А.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Теплицького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка чоловіка позивача, що мала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0353972 землі котра перебувала у колективні власності КСП «Колос» с. Велика Мочулка Теплицького району Вінницької області, яке на підставі рішення загальних зборів було реорганізовано на ТОВ «Добропільське», на дане право на землю ОСОБА_3 заповіту не складала, оскільки дітей в неї не було. Померла ОСОБА_3 тривалий час проживала в с. Велика Мочулка Теплицького району Вінницької області зі своїм племінником ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_3 , які постійно здійснювали за нею догляд та здійснили її поховання, тому після смерті ОСОБА_3 її племінник ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину на все майно, та на земельну частку (пай), так як був єдиним хто постійно проживав та був зареєстрованим із спадкодавцем, фактично вступив в управління спадковим майном, заяви про відмову від прийняття спадщини не писав, але безпосередньо саме свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 не отримував. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_4 , після смерті якого позивач являється спадкоємцем всього його майна та вважає що має всі підстави претентувати на земельну частку (пай) тітки померлого чоловіка ОСОБА_3 , так як її чоловік ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті тітки, а позивач є його спадкоємцем, тому після його смерті розпочала збирати документи для оформлення спадщини, під час чого її стало відомо, що обманним шляхом, один із її онуків, а саме ОСОБА_2 переоформляє право на земельну частку (пай), котре належало ОСОБА_3 , внаслідок чого при не зрозумілих обставинах ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку і відповідно проведена державна реєстрація земельної ділянки, зважаючи на ту обставину що позивач є спадкоємцем першої черги споріднення за законом просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 , який був оформлений з пайового сертифікату ВН 0353972, який належав ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснила що вона є спадкоємцем першої черги ніж її онук і тому та просить стягнути з орендарів, які користувались земельною ділянкою оренду плату за всі роки користування на її користь.

Відповідач ОСОБА_2 відмовився давати пояснення в судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , пояснила, що позивачка ОСОБА_1 здійснювала догляд за померлою ОСОБА_3 .

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульований ст. 1301 ЦК України - якою визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до ст.76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог статті 264 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та інше.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України).

В якості підстав для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 , в позові та в судовому засіданні позивач вказує, що є спадкоємцем першої черги споріднення за законом. Проте жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що померла ОСОБА_3 перебувала з нею в першій черзі споріднення не надає, також посилання позивача на те що її чоловік ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15 листопада 1970 року Серії НОМЕР_1 (а.с.8), що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12 квітня 2003 року Серії НОМЕР_2 (а.с.9), є племінником померлої ОСОБА_3 не підтверджується матеріалами справи. Також суду не надано для огляду сам державний акт на право власності, який належить ОСОБА_2 .

Натомість, судом встановлено, що відповідно до довідки сільського голови Великомочульської сільської ради позивач ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та понесла витрати на її поховання (а.с.12), відповідно до довідки Великомочульської сільської ради ОСОБА_3 була членом КСП «Колос» та є в списках, які є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю та їй відповідно було видано розпорядженням Теплицької РДА 09.09.1996 сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ВН №0353972 (а.с.13), але це не є підставою для визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

З огляду на вищевикладене, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що законних підстав для визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним немає, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя