Справа № 167/333/22 Головуючий у 1 інстанції: Требик В. Б.
Провадження № 22-ц/802/853/22 Категорія: 96 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Киці С.І.,

секретар судового засідання - Черняк О.В.,

з участю заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Копачівська сільська рада Луцького району Волинської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 19 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його вітчим ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина.

Приватним нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 із пропозицією встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем.

Його мати ОСОБА_4 була цивільною дружиною ОСОБА_3 і всі вони з 03 січня 1995 року спільно проживали на АДРЕСА_1 .

Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і вони продовжували проживати разом з ОСОБА_3 до дня його смерті.

Проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, обробляли город, були пов`язані спільним побутом.

Заповіт ОСОБА_3 не складав. Також відсутні спадкоємці за законом першої, другої і третьої черги.

Він являється спадкоємцем четвертої черги, оскільки спільно проживав зі спадкодавцем понад 5 років до його смерті.

Ураховуючи наведене, просив встановити факт його проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 в період з 03 січня 1995 року по 06 листопада 2006 року.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 19 липня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просять скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення заяви.

Заінтересована особа - Копачівська сільська рада Луцького району Волинської області відзив на апеляційну скаргу не подавала.

У судовому засіданні заявник та його представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Будучи належним чином повідомленою про день та годину розгляду справи, заінтересована особа свого представника у судове засідання не направила і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Крім того, надіслано заяву про розгляд справи без участі представника.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , копії витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу №6 від 11 лютого 2021 року заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.11, 12).

Із довідки Копачівської сільської ради Луцького району Волинської області від 08.02.2022 №48 вбачається, що ОСОБА_3 із 03.01.1995 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав на АДРЕСА_1 разом із цивільною дружиною ОСОБА_4 до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та її сином ОСОБА_1 .. Проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, обробляли город, були пов`язані спільним побутом (а.с.14).

Аналогічні відомості щодо спільного проживання зазначених осіб містяться і в довідці Копачівської сільської ради Луцького району Волинської області від 07.02.2022 №45, з якої також вбачається, що заповіт від ОСОБА_3 виконкомом сільської ради не посвідчувався (а.с.10).

Копіями свідоцтв про смерть стверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7, 13).

На усну заяву ОСОБА_1 приватний нотаріус пояснив, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 не може бути видано через відсутність родинних відносин та запропоновано звернутися до суду для встановлення відповідного факту (а.с.15).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

На підтвердження заявленої вимоги ОСОБА_1 було додано до заяви довідки Копачівської сільської ради Луцького району Волинської області від 07 та 08 лютого 2022 року.

Інших доказів про такі обставини ним додано не було і матеріали справи не містять.

Таким чином, заявник не надав належних, допустимих і достовірних доказів про повідомлені ним обставини щодо спільного з ОСОБА_3 ведення господарства, оброблення городів, тримання свійських тварин, здійснення в будинку ремонту, тощо.

Намагання заявника довести свої доводи шляхом допиту свідків у суді апеляційної інстанції відхилені апеляційним судом відповідно до вимог ч.3 ст.367 ЦПК України, яка регламентує, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Жодних таких причин ні заявник, ні його представник суду не назвали.

Крім того, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що в одному будинку до смерті матері, а згодом спільно з ОСОБА_3 до його смерті він проживав зі своєю сестрою, яка також померла, але залишилися її неповнолітні діти.

Разом із тим, заінтересованими особами цих осіб заявник не зазначив.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, установивши, що заявник не довів належними та допустимими доказами, що між ним та ОСОБА_3 у період з 03 січня 1995 року по 06 листопада 2006 року склалися відносини, що притаманні сім`ї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 19 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді