Справа № 161/2514/22 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/725/22 Категорія: 39 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2017 року з відповідача ОСОБА_2 на його користь було стягнуто 41 300 грн суми позики, 22 350 грн 64 коп. процентів за користування грошовими коштами, 40 391 грн 40 коп. інфляційних втрат, 3 625 грн 35 коп. 3% річних та 1 076 грн 67 коп. судових витрат, а всього 108 744 грн 06 коп. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06 червня 2017 року вказане рішення суду залишено без змін.

Позивач зазначав, що Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у Першому ВДВС м. Луцька, однак, у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення, постановою державного виконавця від 23 квітня 2019 року виконавчий лист повернуто стягувачу.

Позивач також вказував, що 19 листопада 2019 року виконавчий лист пред`явлено до виконання приватному виконавцю Шульженку І. С., яким було відкрито виконавче провадження.

Рішення суду відповідачем не виконано в жодній частині.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь інфляційні втрати у розмірі 44 802 грн 55 коп., 3% річних у розмірі 14 908 грн 36 коп. та понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн 40 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 14 908 грн 36 коп., інфляційні втрати у розмірі 44 802 грн 55 коп., а всього 59 710 грн 91 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що він не отримував ухвали про відкриття провадження, розписки про її отримання не підписував, підпис на розписці підроблений і проставлений не ним. З огляду на ці обставини він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому не міг надати докази на заперечення заявлених позивачем вимог. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

Оскільки відповідачем апеляційна скарга подана на рішення суду у вказаній справі, ціна позову у якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому вона апеляційним судом розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим колегією суддів не приймаються до уваги заперечення відповідача про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням та викликом сторін по справі.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 22 вересня 2022 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

Встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2017 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 було стягнуто 41 300 грн суми позики, 22 350 грн 64 коп. процентів за користування грошовими коштами, 40 391 грн 40 коп. інфляційних втрат, 3 625 грн 35 коп. 3% річних та 1 076 грн 67 коп. судових витрат (а.с.31, 32).

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06 червня 2017 року рішення суду залишено без змін (а.с.33-35).

Постановою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 червня 2017 року залишено без змін (а.с.36-39).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачем ОСОБА_2 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2017 року в жодній частині не виконано, а тому останній відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити йому за період з червня 2017 року по грудень 2021 року інфляційні втрати у розмірі 44 802 грн 55 коп. та 3% річних у розмірі 14 908 грн 36 коп.

Ухвалюючи рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду цієї справи відповідно до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України, оскільки судові повістки про виклик відповідача в судове засідання повертались до суду без вручення з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже, неповідомлення судом першої інстанції відповідача ОСОБА_2 належним чином про час та місце судового розгляду цієї справи, не давало суду підстав для ухвалення рішення у справі, що у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Частиною 2 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Як встановлено апеляційним судом, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2017 року про стягнення заборгованості відповідачем не виконано, а тому позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних витрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми, які нараховуються на суму боргу, розмір яких згідно наданого ОСОБА_1 розрахунку за період з червня 2017 року по грудень 2021 року становить: інфляційні втрати - 44 802 грн 55 коп., 3% річних - 14 908 грн 36 коп.

Разом з тим, доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідач ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивач ОСОБА_1 відповідно до наведених норм процесуального права довів та надав відповідні докази на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим заявлений ним позов підлягає до задоволення.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом рішення відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , тому з відповідача ОСОБА_2 на його користь слід стягнути понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 14 908 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісім) гривень грн 36 копійок, інфляційні втрати у розмірі 44 802 (сорок чотири тисячі вісімсот дві) гривні 55 копійок, а всього 59 710 (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот десять гривень) гривень 91 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: