Справа № 296/4408/22
Р І Ш Е Н Н Я (ЗАОЧНЕ)

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"21" жовтня 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді: Шкирі В.М.,

за участю секретаря: Бабич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

26.07.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.1998 року. В квартирі разом з нею проживала та була зареєстрована її донька ОСОБА_3 .

23 вересня 2017 року донька зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі у них народилась донька - ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу доньки, на прохання зятя ОСОБА_2 , позивачка зареєструвала ОСОБА_2 в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно довідки КПВЖРЕП № 9 м. Житомира від 11.07.2022 в квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 - з 30.10.1998 p.; донька ОСОБА_5 - з 14.12.2010 p.; зять, ОСОБА_2 - з 03.11.2017 р.

Подружні стосунки між її донькою ОСОБА_5 та її зятем ОСОБА_2 не склались через чисельні конфлікти і непорозуміння, через що 05 липня 2021 року ОСОБА_2 зібравши особисті речі залишив її квартиру.

17.01.2022 року рішенням Корольовського районного суду м.Житомира, шлюб між її донькою та її затем розірвано.

Відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі понад рік без поважних причин, про що працівниками КПВЖРЕП № 9 м. Житомира складено акти про не проживання зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.09.2021 р. та 06.07.2022 р.

Особистих речей ОСОБА_2 в квартирі немає, а будь-які перешкоди йому в доступі до цього житла відсутні.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 11 серпня 2022 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та призначено судове засідання.

Позивач просив справу розглянути без її участі, на позовних вимогає наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання призначені на 12.09.2022, 04.10.2022 та 21.10.2022 не з`явився, про причини неявки та їх поважність суду не повідомляв. Відзив на позовну заяву не подав. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою реєстрації місця проживання та шляхом виклику до суду з опублікуванням оголошення на офіційному веб- сайті суду.

Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.10.1998 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до довідки, виданої КП ВЖРЕП №9 від 11.07.2022 року за №432, до складу зареєстрованих осіб в квартирі АДРЕСА_1 , належать: ОСОБА_1 , донька ОСОБА_5 , зять, ОСОБА_2 , аналогічні відомості містить і довідка (виписка з домової книги про склад сім`ї).

17.01.2022 року рішенням Корольовського районного суду м.Житомира, шлюб між донькою позивача та її затем розірвано.

Згідно акту від 06.07.2022, засвідченого сусідами ОСОБА_2 не проживає в квартири АДРЕСА_1 з 05.07.2022

Згідно постанови судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02.12.2021 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у тому, що 19.05.2021 він вчинив домашнє насильство проти тещі - ОСОБА_1 справу закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності

Оскільки ОСОБА_2 більше року не проживає без поважних причин у вказаному житлі, позивач звернувся до суду із цим позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповдачами виникли правовідносини, що регулюються главою 28, 32 Цивільного кодексу України "Право власності на житло" та "Право користування чужим майном".

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.97р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р., у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р., у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999)

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.10.1998 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Зі змісту статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право, в порядку встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом сво їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи зконних інтересів.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник житлового будинку, квартири, згідно зі ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Власник майна, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідач є колишнім чоловіком доньки позивача, оскільки шлюб між ними розірвано 17.01.2022 рішенням Корольовського районного суду м.Житомира та він не з`являється за місцем його реєстрації в АДРЕСА_2 з 05.06.2022 ,що підтверджено і актом від 09.07.2022 за підписами сусідів, при цьому жодних перешкод у користуванні квартирою йому не чиниться.

Разом з цим, позивач стверджує, що відповідач участі у сплаті комунальних платежів не бере, житло жодним чином не утримує, речей його в квартирі нема, а його реєстрація в квартирі перешкоджає отриманню житлової субсидії.

Оскільки суду було доведено, що ОСОБА_2 не користується квартирою за місцем його реєстрації в АДРЕСА_2 з 05.06.2022 суд вважає, що позов необхідно задовільнити

Разом з цим, пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Така позиціє підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Втрата права користування житловим приміщенням є підставою відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням, оскільки зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином за наявності рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, особа підлягає зняттю з реєстрації місця проживання на підставі Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

З урахуванням приписів ч.ч.1,3 ст. 133, ст.141 ЦПК України, а також, обґрунтованості позовних вимог, судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 22.07.2018 про сплату судового збору в сумі 992,40 коп.

Крім того, в якості судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3000,00 гривень, які позивач поніс на правову допомогу у справі, що підтверджено довідкою представника позивача - адвоката Чермис І.Ю. яка згідно ордеру серії ЖТ №25396 від 25.07.2022 уповноважена надавати таку допомогу ОСОБА_1

На підставі викладено, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 386,391,405 ЦК України, ст. ст. 7, 8,12, 81, 141, 142, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352, 355 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - задовільнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) - 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Житомирському апеляційному суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та проголошено 21.10.2022

Головуючий суддя В. М. Шкиря