Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Гончарука В.П., з секретарем Гриценко О.І. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві безпідставно отримані кошти у розмірі 2 152,32 грн., та витрати по сплаті судового зюору

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримував пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вказує, що згідно із даними індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 від 16.12.2013 року, відповідачу було нараховано суму заробітку з 28 квітня 2013, що свідчить про факт працевлаштування відповідача. У зв`язку зі встановленням факту працевлаштування відповідача, управлінням було проведено перерахунок розміру пенсії відповідача, як працюючому, та розраховано суму надміру виплаченої пенсії за період із 04.09.2013 р. по 04.10.2013 р. З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено лист відповідачу з пропозицією добровільно виплатити надміру отримані кошти, однак, зазначений лист був залишений відповідачем без належного реагування. З огляду на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить суд стягнути із відповідача на користь позивача суму в розмірі 2 152,32 грн.

07 жовтня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін.

Копію вказаної ухвали позивачем було отримано, відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано, що підтверджується реєстрами відправлень простої кореспонденції на адресу відповідача сформованих відділом загальної канцелярії Дніпровського районного суду м. Києва та повідомленнями про порушення поштового відправлення.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримував пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до заяви про призначення пенсії від 20.04.2011 року, зобов`язання про повідомлення органі ПФУ про працевлаштування від 20.04.2011 року, трудової книжки із записом про звільнення 23.05.2011 року було проведено призначення пенсії Відповідачу як непрацюючому пенсіонеру.

Відповідно до трудових договорів від 27.02.2013 року, від 29.04.2013 року та згідно з даними індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 від 29.05.2013 року Відповідачу було нараховано суму заробітку в березні 2013 року, що свідчить про факт працевлаштування.

У зв`язку із встановленням факту працевлаштування Відповідача, Управлінням було проведене перерахунок розміру пенсії Відповідача, як працюючому пенсіонеру за період березень 2013 року.

Управлінням здійснено перерахунок як непрацюючому пенсіонеру з 28.04.2013 року, у відповідності до Форми ОК-5 від 29.05.2013 року.

Управлінням у червні 2013 року направлено лист Відповідачу з проханням з`явитися для встановлену періодів працевлаштування. Однак, Відповідач проігнорував даний лист.

Враховуючи неявку та ігнорування Відповідача, Управлінням здійснено перевірку згідно з Формою ОК-5 від 16.12.2013 року, відповідно якої Відповідачу нараховувалась заробітна плата за травень 2013 року та за період з вересня по жовтень 2013 року.

Управлінням направлено лист від 31.12.2013 року року №21700/06 до роботодавця Відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації - щодо роз`яснення періодів роботи та займаної посади Відповідача протягом 2013 року.

У відповідь на лист Управління, роботодавець листом від 14.01.2014 року №01-03/104 повідомив про працевлаштуванні 04.09.2013 року та звільнення 04.10.2013 року Відповідача.

У зв`язку із встановленням факту працевлаштування Відповідача, Управлінням було проведене перерахунок розміру пенсії Відповідача, як працюючому пенсіонеру за період з 04.09.2013 року -04.10.2013 року.

Управлінням здійснено перерахунок як непрацюючому пенсіонеру з 04.10.2013 року, відповідно де розпорядження Управління від 19.02.2014 року.

Враховуючи вищезазначене, Управлінням направлено потворно листа у листопаді 2018 року №102904/03 Відповідачу для встановлення періодів його роботи. Однак лист був проігнорований.

Управлінням було проведено перевірку правильності нарахування пенсії та виявлено, що, в зв`язку з черговим працевлаштуванням Відповідача, виникла переплата пенсії за період з липня 2018 року по червень 2019 року у розмірі 2152,32 грн.

Встановивши факт працевлаштування Управління здійснило перерахунок пенсії Відповідача як працюючого з 30.05.2019 року.

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.).

Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл. 83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Узагальнюючи викладене, можна сказати, що норми ст. 1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Власник, відповідно до ст. 387 ЦК України, має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової правої підстави заволоділа ним

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджених постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 р. № 22-1, у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання). Надалі для проведення індексації подається довідка про розмір заробітної плати (стипендії) з урахуванням індексації (п. 2.5 розділу 2). У разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням (п. 2.21 розділу 2).

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.

Пунктом 4 Порядку визначено, що переплата пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Встановлено, що сума надміру виплачених коштів у розмірі 2 152,32 грн. проведена позивачем добровільно, управління своєчасно не було повідомлено про факт працевлаштування відповідача, в результаті чого за період із 01.07.2019 по 31.07.2020 відповідачем отримано без достатньої правової підстави кошти в сумі 2 152,32 грн., а тому вказані виплачені кошти підлягають стягненню в судовому порядку.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів є обґрунтованим та таким підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки між сторонами будь-яких договорів щодо надання послуг або виконання робіт не укладалось та відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами у справі доводи викладені в позовній заяві.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надміру виплачені кошти в розмірі 35 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07 липня 2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, м. Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16).

Відповідач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя: