КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8934/2022
справа №381/4588/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Соловей Г.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 грудня 1999 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб.

На початку сімейного життя у сторін склалися та існували добрі шлюбні відносини, які з часом стали погіршуватися.

Вказує, що це призвело до поступового зникнення почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Протягом останніх чотирьох років між сторонами взагалі припинені шлюбні відносини та спільне ведення господарства.

Вказує, що сім`я розпалась через відсутність розуміння та відсутність нормальних стосунків як чоловіка та жінки. Уважає, що примирення не можливе, а подальше перебування у цьому шлюбі шкодить інтересам позивача та інтересам дорослого сина.

Мотивуючи наведеним, просить суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2022 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 24 грудня 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Олексієнком О.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу.

Вказує, судом задоволено позов з огляду на те, що шлюбні відносини і ведення спільного господарства між сторонами припинені протягом останніх чотирьох років з 2016 року, відтак збереження сім`ї між сторонами неможливе.

Зазначає, що повністю погодитись з таким висновком суду не можливо з огляду на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що шлюбні відносини припинені протягом останніх чотирьох років.

Вказує, що фотознімок від 18 липня 2021 року сімейного відпочинку родини ОСОБА_4 , наданий суду відповідачкою, спростовує фактичне припинення шлюбних відносин протягом останніх чотирьох років, як зазначав про це позивач та встановлено судовим рішенням.

Оскільки сторонами зазначено різний час фактичного припинення шлюбних відносин, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що шлюбно-сімейні відносини припинені саме у визначений термін, тому повністю погодитись з рішенням суду першої інстанції неможливо.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2022 року змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання на те, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені протягом останніх чотирьох років з 2016 року. В решті рішення суду залишити без змін.

01 серпня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Дубчака Ю.Є., який діє в інтересах ОСОБА_3 .

Вказує, що не згоден з доводами апеляційної скарги, уважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив докази надані сторонами та з урахуванням письмових пояснень сторін дійшов вірного висновку про окремий статус проживання позивача та відповідачки з 2016 року.

Вказує, що відповідачка не скористалася своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, не спростувала твердження позивача. Звертає увагу, що відповідачка не з`являлась у судові засідання, а вела справу через свого адвоката, який відповідною інформацією та доказами не володіє.

Звертає увагу, що підставами звернення позивача до суду стало вчинення відповідачкою кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, внесеного до ЄРДР 21 січня 2022 року за №0000069 за фактом заволодіння відповідачкою 17 грудня 2021 року та 19 грудня 2021 року майном, яке належало позивачу.

Вказує, що 21 січня 2022 року відповідачка звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, у якому виклала власне твердження про те, що "відповідач більш як п`ять років проживає окремо, син ОСОБА_5 проживає разом зі мною за місцем реєстрації".

Вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що фотознімки додані відповідачкою, не можуть бути належним доказом.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач та його представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вказав, що сторони не ведуть спільного господарства, не мешкають разом протягом чотирьох років. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги, виникають конфлікти з різних обставин. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Установлено, що 24 грудня 1999 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міського управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , про що зроблено актовий запис №410. Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 22 грудня 2021 року.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2022 року задоволено заяву відповідачки та надано строк для примирення терміном один місяць (а.с.34-35).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2022 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.37).

Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При цьому, суд першої інстанції уважав встановленим факт того, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2016 року.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині встановлених судом обставин, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновках експертів, показаннях свідків.

Згідно з частинами 1, 3 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року у мотивувальній частині судового рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2016 року, а пояснення представника позивача, надані в судовому засіданні в суді першої інстанції, не є належними доказами в розумінні статей 76, 77 ЦПК України, які б підтверджували факт припинення між сторонами шлюбно-сімейних відносин з 2016 року.

Разом з тим, заперечуючи проти позову та звертаючись із заявою про надання строку для примирення, відповідачкою заперечувалось припинення шлюбних відносин з 2016 року.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин з 2016 року, вказаний висновок суду першої інстанції підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення суду.

Подібні висновки наведені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2019 року у справі № 758/9039/17.

Судом апеляційної інстанції відхилено клопотання позивача про прийняття на стадії апеляційного провадження додаткових доказів, а саме витягу з ЄРДР від 21 січня 2022 року, письмових пояснень відповідачки з матеріалів кримінального провадження, постанови слідчого від 31 січня 2022 року, копії позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення аліментів, копії рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2022 року, оскільки згідно частини третьої статті 367 ЦПК України позивачем не доведено неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є підставою для зміни рішення суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на те, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2016 року.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2022 року змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання на те, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені протягом останніх чотирьох років з 2016 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова