Справа № 288/1720/21
Провадження № 2/288/104/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_31 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - Панчука В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей Попільнянської селищної ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - Відповідач), третя особа: служба у справах дітей Попільнянської селищної ради Житомирської області (далі - Третя особа) про позбавлення батьківських прав в якому вказує, що він з 02 травня 2018 року по 03 листопада 2020 року перебував з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі та від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_6 .

До розірвання шлюбу, Позивач з Відповідачем не проживали разом більше року. З народження дитини Відповідач навчалась в місті Київ, а тому дитина більшість часу перебувала з ним. Поступово Відповідач почала більше часу проводити на навчанні, а до дитини з`являлася все рідше. Близько двох років Відповідач не з`являється до дитини та не цікавиться його життям, не займається його утриманням та вихованням, всі обов`язки по утриманню та вихованню сина лежать на ньому.

З 01 вересня 2021 року їх син відвідує дитячий дошкільний заклад, проте Відповідач жодного разу не провідала дитину та не поцікавилась в дошкільному закладі про свого сина.

Позивач зазначає, що він працевлаштований, має постійне місце роботи та проживання, у догляді за сином йому допомагають батьки, матеріально свою дитину він забезпечує самостійно. Відповідач, як мати дитини самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням, утриманням дитини не займається, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток сина.

На підставі вищевикладеного Позивач просить постановити рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову.

28 вересня 2021 року надала до суду відзив на позов в якому вказала, що після народження дитини вона за домовленістю з Позивачем та його батьками, вступила 01 вересня 2017 року до навчального закладу та більше часу проводила з дитиною і час від часу їздила на навчання. По закінченню навчального року, їй потрібно було проходити практику, а тому вона почала більше часу знаходитись за місцем навчання та влаштувалась на роботу. В той час Відповідач проживала в гуртожитку для студентів і відносини з Позивачем почали погіршуватися. Вона приїжджала до дитини, але там постійно відбувались суперечки, а з часом вона забрала деякі речі та хотіла поїхати разом з дитиною, проте Позивач не дозволив забрати і половини речей та не віддав дитину. Коли Відповідач покинула будинок Позивача, то почала приїжджати до дитини, проте Позивач забороняв забирати його на вихідні до її батьків, а потім відмовив у спілкуванні в зв`язку з Covid-19. В день народження сина вона приїхала до будинку, де він проживає, Позивач не дозволяв їй зустрітися з дитиною і лише завдяки батькам, їй вдалося його побачити та побути з ним деякий час. Після розлучення, Відповідач сподівалася, що вони з Позивачем досягнуть домовленості по вихованню сина, проте це було марно. Вона намагалась влаштувати зустріч з сином, але батько дитини був проти, передавала йому подарунки, періодично телефонувала та цікавилась дитиною. Відповідач вказує, що вона не вживає алкоголь, наркотичні засоби, не веде аморальний спосіб життя, розуміє, що сину потрібна мати, але їй не дозволяють вільно бачитися з ним та як Позивач свідомо обмежив її спілкування з дитиною. На підставі вищевикладеного просить відмовити в позовних вимогах. /а.с.15-19/

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні щодо вирішення заявленого позову поклався на розсуд суду.

Суд, вислухавши Позивача, його представника, представника Відповідача та представника Третьої особи, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . /а.с.5/

Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2020 року в цивільній справі № 288/1556/20, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб зареєстрований 02 травня 2018 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . /а.с.6/

17 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Попільнянської селищної ради з заявою в якій просить розглянути питання щодо подання висновку про позбавлення батьківських прав його колишньої дружини - ОСОБА_4 , так як вона не бере участі у вихованні дитини, не підтримує морально, не цікавиться здоров`ям, не телефонує, не підтримує матеріально. /а.с.7/

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 30 березня 2021 року було укладено шлюб між ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на - ОСОБА_4 . /а.с.21/

Як вбачається з виписки з протоколу № 119 від 27 вересня 2021 року, ОСОБА_4 , перебувала на обліку в жіночій консультації, дату пологів визначено на - 24 серпня 2021 року. /а.с.22/

ОСОБА_4 звернулась до органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради з заявою в якій вказала, що у неї з бувшим чоловіком та його батьками була домовленість про те, що вона має закінчити навчання, а ОСОБА_1 залишиться доглядати дитину. В подальшому стосунки між ними погіршились, в зв`язку з чим вони розірвали шлюб, а дитина залишилась проживати з бувшим чоловіком. Вона не мала змоги забрати дитину, так проживала в гуртожитку для студентів, а будинок її батьків непридатний для життя з дитиною. Коли вона приїжджала відвідувати сина, їй перешкоджали у зустрічах з ним. Проте, оскільки син увесь час проживає в будинку з батьком, вона не може силоміць забирати дитину, які піклуються та виховують його, що може нанести йому моральну травму. Просить членів комісії звернути увагу на вищевикладене та підійти з розумінням до даної ситуації та скласти висновок, який не потягне за собою негативні наслідки для маленького ОСОБА_6 , а який дозволить мати і батька і маму. /а.с.23-25/

13 вересня 2021 року ОСОБА_4 звернулась до органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради та вказала, що її бувший чоловік - ОСОБА_1 створює їй перешкоди у спілкуванні з дитиною та в його утриманні. Будь-якими способами переховує його та не допускає до нього, викидає всі подарунки та речі, які вона купує, забороняє називати себе матір`ю. В зв`язку з тим, що вона, як мати дитини, має право на прийняття участі у вихованні дитини та особисте спілкування з нею, але проживає окремо від дитини, просить визначити спосіб її участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. /а.с.26/

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Попільнянської селищної ради від 04 жовтня 2021 року № 8, вирішено відмовити в наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав його колишньої дружини ОСОБА_4 по відношенню до їх малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Комісією рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду щодо стягнення аліментів з його колишньої дружини ОСОБА_4 . /а.с.39/

Згідно довідки Навчально - наукового центру професійно - технічної освіти Національної академії педагогічних наук України № 32 від 23 вересня 2021 року, ОСОБА_4 дійсно навчалась в даному навчальному закладі з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року, форма навчання - денна. /а.с.40, 53/

Навчально - науковим центром професійно - технічної освіти Національної академії педагогічних наук України видано характеристику про те, що ОСОБА_4 за час навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року за професією «Секретар керівника (організації, підприємства, установи); Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» за період навчання проявила себе, як здобувач освіти середніх здібностей, за час навчання зарекомендувала себе як відповідальна та старання. З майстром виробничого навчання, класним керівником, одногрупниками та викладачами в конфлікти не вступала. Відгуки від викладачів про ОСОБА_4 як виховану, тактовну, комунікабельну та дисципліновану. Вживання алкоголю, а також тютюнових та наркотичних речовин не зафіксовано, приводів до поліції не було. /а.с.41, 52/

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є старостою села Саверці та знайома з ОСОБА_1 , який був її учнем, нарікання в його сторону відсутні. ОСОБА_1 є хорошим батьком своєму синові ОСОБА_6 , забезпечує його всім необхідним. Вона була присутня при тому, як мати дитини - ОСОБА_4 , звинувачувала родину ОСОБА_1 в тому, що дитина називає її тіткою. Також їй відомо, що ОСОБА_4 забирала свої речі з будинку ОСОБА_1 , до неї, як старости ОСОБА_4 з приводу наявності перешкод зі сторони ОСОБА_1 та його батьків у спілкуванні з дитиною не зверталась. Останнім часом вона не бачила, щоб ОСОБА_4 приїжджала до дитини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_4 є її сестрою та їй відомо, що коли вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_1 вона навчалася в м.Київ, при приїзді в с.Саверці до дитини, ОСОБА_1 не пускав її до будинку, а тому ОСОБА_4 телефонувала їй і плакала коли розповідала про це. ОСОБА_4 бачилась з дитиною, часто приїжджала до сина, а потім почалися конфлікти, і вона стала їздити рідше. У вересня 2021 року вони їздили до дитини, ОСОБА_1 був відсутній і перешкод для спілкування з сином не було. Вона з ОСОБА_4 приїжджали на день народження до сина та ОСОБА_1 не допускав її до дитини. Приїжджаючи до сина, ОСОБА_4 привозила солодощі та речі, щодо розміру перерахованих ОСОБА_4 коштів на утримання дитини їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_4 та їй відомо про те, що її дочка навчалась у м.Києві, на навчання вона поїхала зі згоди чоловіка та свекрухи. Пізніше з даного приводу почали виникати проблеми, їй дорікали тим, що ОСОБА_4 перебуває в місті та не їздить до дитини. Винаймати житло в м.Києві та проживати разом, окремо від батьків, ОСОБА_1 відмовлявся. Був випадок, коли ОСОБА_19 та ОСОБА_4 приїхали до дитини на день народження, ОСОБА_1 не пускав їх до сина. У ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 виникали конфлікти і він був проти її присутності в будинку, а дитину ОСОБА_4 без дозволу ОСОБА_1 не давали. Бували випадки, коли родина ОСОБА_1 , їй телефонувала і казала забрати дочку додому. Коли ОСОБА_4 була на навчанні та мала можливість, вона відвідувати сина і привозила йому подарунки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_1 та після його одруження з ОСОБА_4 та народження дитини, вони разом вирішили, що ОСОБА_4 буде продовжувати навчання в м.Києві. На той час син був без роботи, а коли влаштувався у м.Київ працювати, дитину почала доглядати вона. Коли ОСОБА_4 приїжджала з м.Києва, між нею та ОСОБА_1 виникали конфлікти, а згодом ОСОБА_4 почала приїжджати рідше, проте інколи телефонувала та цікавилась дитиною. Кошти на утримання дитини ОСОБА_4 не надає, виплати на дитину ОСОБА_4 отримувала лише рік, а потім вони звернулися до соціальної служби і кошти почали виплачувати ОСОБА_1 . 20 вересня 2021 року ОСОБА_4 приїжджала, забрала свої речі та м`які іграшки, також вона з сестрою та матір`ю були на дні народженні дитини. Після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_4 почала приїжджати частіше до дитини. ОСОБА_6 на даний час проживає у них, вони піклуються про нього, купують речі, він відвідує дитячий садок.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснила, що вона проживає по сусідстві з родиною ОСОБА_1 , працює вихователем в дитячому садку та ОСОБА_28 перебуває у її групі. Їй відомо, що коли ОСОБА_4 з ОСОБА_1 одружилися, то вони проживали у його батьків, ОСОБА_4 навчалась у м.Києві та приїжджала на вихідні. Пізніше стала приїжджати рідше, вона бачила ОСОБА_4 один раз на зупинці її проводив ОСОБА_1 . До садочку ОСОБА_6 прийшов у вересні, потім ОСОБА_4 з сестрою приходила та запитувала, що потрібно для дитини. Вдруге, коли ОСОБА_4 прийшла до садочку та хотіла забрати дитину, між нею та ОСОБА_1 виникла суперечка. Після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_4 почала частіше відвідувати дитину та телефонувати і запитувала чи дитині щось потрібно, а в разі потреби просила телефонувати їй. Родини ОСОБА_1 не забороняла їй давати дитину ОСОБА_4 . ОСОБА_6 приводять до садочка та забирають бабуся ОСОБА_25 та батько ОСОБА_1 і забезпечують необхідним.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 пояснив, що він з ОСОБА_1 перебуває в дружніх стосунках та з ним по сусідству проживає його баба і йому відомо, що в 2017 році ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_4 та у них народився син ОСОБА_6 . ОСОБА_1 працював, а ОСОБА_4 була вдома та доглядала дитину, потім, вона поїхала на навчання у м.Київ. Спочатку вона приїжджала до дитини часто, а в подальшому стала приїжджати рідше. Йому невідомо, чи надавала ОСОБА_4 кошти на утримання дитини та чи забороняє ОСОБА_1 спілкуватись їй з дитиною. Сина доглядає ОСОБА_1 , а коли він на роботі, цим займаються його батьки. Йому відомо, що ОСОБА_4 приїжджала до дитини на день народження та відвідувала садочок, вже після того, як ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити Відповідача батьківських прав по відношенню до їх сина з тих підстав, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 5 СК України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство; забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно частини другої 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Приписами статті 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статей 9, 8 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Судом встановлено, що сторони є батьками дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з народження і до даного часу проживає з Позивачем та його батьками. Відповідач з 01 вересня 2017 року вступила на денну форму навчання, а тому між сторонами була домовленість що вона буде навчатись, а догляд за дитиною буде здійснювати батько та бабуся. З часом, відносини між сторонами погіршилися, в зв`язку з чим вони розлучились. Домовленості між сторонами щодо виховання дитини досягнуто не було, а Відповідач посилається на те, що її припинили допускати до сина.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошено на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до пункту 18 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Судом встановлено, що Відповідач навчалася на денній формі навчання, а в подальшому між нею та Позивачем зіпсувалися стосунки, в зв`язку з чим шлюб між ними було розірвано. Вона позитивно характеризується за місцем навчання, на даний час вона заміжня вдруге та перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. Відповідач заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина, вказує, що бажає приймати участь у вихованні дитини, проте з огляду на напружені стосунки з Позивачем, з міркувань захисту дитини від спричинення йому моральної шкоди була змушена не наполягати на крайніх мірах щодо його відібрання від батька та бабусі, так як проживання з ними є звичним для нього середовищем.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, судом не встановлено винної поведінки матері щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, її поведінку можливо змінити в кращу сторону, що сприятиме захисту інтересів дитини щодо його права на батьківське піклування.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Вищевикладене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20); від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20) та інші.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення Відповідача батьківських прав, відсутні, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Разом з тим, враховуючи бажання матері спілкуватися з дитиною, піклуватися про його розвиток, приймати участь у його утриманні, суд вважає за потрібне попередити Відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини та контроль за виконанням Відповідачем своїх батьківських обов`язків покласти на службу у справах дітей Попільнянської селищної ради Житомирської області.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для заявлених ним позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі.

Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтею 51 Конституції України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»; Законом України «Про охорону дитинства»; статтями 15, 16 ЦК України; статтями 5, 150, 164, 165, 166 СК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей Попільнянської селищної ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків покласти на службу у справах дітей Попільнянської селищної ради Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник