Справа № 149/251/22
Провадження №2/149/208/22
Номер рядка звіту 60
РІШЕННЯ

Іменем України

14.09.2022 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді: Гончарук-Аліфанової О. Ю.,

при секретарях Коломієць В. О., Зоріній О. Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , адвокатів Поворознюка Б. М., Виноградського А. П., третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та витребування його з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

25 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та витребування його з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабка позивача по батьківській лінії ОСОБА_5 , після смерті якої до успадкування залишилось майно, а саме право на земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності СВАТ "Жданівське", розміром 3,21 га. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповіла своїм дітям: доньці ОСОБА_2 та сину ОСОБА_6 . На момент смерті ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала разом із сином ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .Тому, у відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України, батько позивача ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 . У свою чергу відповідач ОСОБА_2 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 не прийняла, оскільки постійно з нею на момент смерті не проживала та до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не зверталась.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 . Спадкоємцями першої черги після його смерті є його діти: син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 . Оскільки на момент смерті батька позивач був неповнолітнім, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 1268 ЦПК України, він вважається таким, що прийняв спадщину. Сестра позивача спадщину після смерті батька не прийняла.

У 2021 році позивачу стало відомо, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року по справі № 149/2422/15-ц за позовом ОСОБА_2 визнано право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності СВАТ «Жданівське» Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 106022,69 гривень, та належало ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року вищевказане рішення було скасовано.

Однак, після отримання рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 вересня 2015 року по справі № 149/2422/15-ц, 23 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_2 09 грудня 2016 року зареєструвала право власності на земельну ділянку, площею 3,2814 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, з кадастровим номером :03:001:0503.

За таких обставин позивач, успадкувавши право на земельну частку (пай) після смерті свого батька ОСОБА_6 , який за життя успадкував, але не оформив спадщини, після смерті своє матері ОСОБА_5 , не може оформити спадщину в нотаріальному порядку та вимушений звертатись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про накладення арешту на земельну ділянку, площею 3,2814 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, з кадастровим номером :03:001:0503.

08 квітня 2022 року представник відповідача адвокат Виноградський А. П. надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволені позовних вимог просив відмовити зважаючи на наступне. Так, на момент смерті ОСОБА_5 проживала разом із відповідачем ОСОБА_2 в с. Торчин Хмільницького району Вінницької області. У той час ОСОБА_6 проживав у с. Уладівка Хмільницького району (колишній Літинський район) Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_7 , оскільки воно видане відділом реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області. Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті її матері ОСОБА_5 . Тому, оскільки ОСОБА_6 спадщини не прийняв, право на спадщину померлої ОСОБА_8 не може входити до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 ..

11 квітня 2022 року представник позивача адвокат Поворознюк Б. М. надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вважає доводи відповідача про те, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 відповідач проживала разом з нею у с. Торчин Хмільницького району Вінницької області є безпідставними та спростовуються письмовими доказами , що містяться у матеріалах справи. Так, позивач ОСОБА_1 та третя особа, його рідна сестра ОСОБА_3 стверджують, що вони разом із батьками проживали та були зареєстровані в АДРЕСА_1 , у будинку їхньої баби ОСОБА_5 . Після того як їхні батьки розлучились, мати разом із ними переїхала проживати в с. Уладівка Хмільницького району (колишній Літинський район) Вінницької області, а батько залишився проживати разом із ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 .

26 квітня 2022 року представник відповідача адвокат Виноградський А. П. подав до суду заперечення на відзив. Так, представник відповідача, посилаючись на практику Верховного Суду, вказує, що державна реєстрація місця проживання спадкоємця і спадкодавця сама по собі не є беззаперечним доказом їх постійного проживання на момент відкриття спадщини. Окрім того, ОСОБА_5 отримувала пенсію за віком за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні адвокат Поворознюк Б. М. позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Зазначив, що в даній справі спір фактично стосується того, чи прийняв ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_5 , а позивачем надано беззаперечний доказ прийняття спадщини ОСОБА_6 - довідку про спільну реєстрацію із ним заповідача, що являється свідченням автоматичного прийняття спадщини, оскільки заяви про відмову від спадщини він не подавав.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Пояснив, що відповідач відмовила йому в оформленні спадкового майна на двох та, нікому не сказавши, оформила через суд спадщину після смерті ОСОБА_5 на себе. При цьому їх сім`я: він, батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 , та сестра ОСОБА_3 проживали разом з бабусею - спадкодавицею ОСОБА_5 в с. Семки Хмільницького району Вінницької області приблизно до 2000 року. Потім його батьки посварились, мати забрала його та переїхала в с. Уладівку, згодом вона забрала туди також його сестру, ОСОБА_3 , та розлучилась з батьком. Батько ОСОБА_6 залишився проживати в с. Семки з його матір`ю ОСОБА_5 . При цьому батько та мати з часом примирились, однак шлюб повторно не реєстрували, батько приїжджав до них. Бабуся ОСОБА_5 їздила з с. Семки до с. Торчина, де проживала відповідач ОСОБА_2 . При цьому в с. Торчин вона жила не з ОСОБА_2 , а в окремому будинку. Її переїзди пояснив тим, що вона то сварилась з його батьком ОСОБА_6 , то з тіткою ОСОБА_2 . Після розлучення батьків він приїжджав до бабусі ОСОБА_5 в с. Торчин. Бабуся померла в с. Торчин, де і була похована, батько помер в с. Уладівка. На момент смерті батька він був неповнолітнім. Він не звертався до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідач оформила право власності на земельну ділянку.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Вказала, що відповідач потайки від всіх оформила на себе спадщину, вони просили її поділити спадкове майно. Зазначила, що бабуся ОСОБА_5 хотіла, щоб всім було добре, тому вона перебувала як в с. Торчин так і в с. Семки, померла в с. Торчин, де і похована.

Адвокат ОСОБА_9 проти задоволення позову заперечив, з огляду на те, що ОСОБА_6 спадщину після смерті матері ОСОБА_5 не прийняв, оскільки не проживав з матір`ю на час її смерті - так ОСОБА_5 на час смерті проживала в с. Торчин Хмільницького району, де померла та була похована. ОСОБА_6 проживав в с. Уладівка.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що вона не знала, що онуки можуть претендувати на спадщину при живих дітях. Зазначила, що ОСОБА_5 хотіла, щоб земельна ділянка була оформлена на її старшого сина, однак він загинув. При цьому спадкодавець ОСОБА_5 проживала в с. Торчин, де вона і померла, вона її доглядала, допомагала їй. ОСОБА_5 була зареєстрована в с. Семки, де був зареєстрований і ОСОБА_6 , але в дійсності ОСОБА_6 примирився з дружиною та переїхав до неї в с. Уладівка, а матір ОСОБА_5 вона забрала до себе в с. Торчин в 2001 році, туди ж мати переоформила пенсію. ОСОБА_5 проживала в сусідньому з нею будинку, який належить їй, самостійно вела господарство, обробляла присадибну земельну ділянку, періодично навідувалась в с. Семки, де була її хата та земельна ділянка. В с. Торчин ОСОБА_5 проживала близько трьох років перед смертю.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 (а.с. 12), баба позивача (а.с. 10-11).

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності СВАТ "Жданівське" села Качанівка Хмільницького району Вінницької області, розміром 3,21 га. (а.с. 16-18).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних частках (а.с. 13-14).

Згідно витягу з погосподарської книги за 2001-2005 року АДРЕСА_1 , виданого Війтівецькою сільською радою 30 липня 2021 р. в домоволодінні були зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 20).

ОСОБА_5 на підставі її заяви від 28 жовтня 2004 року отримувала пенсію за віком за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 142-143).

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона була дружиною ОСОБА_6 , під час шлюбу вони жили в с. Семки, після розлучення вона з дітьми - позивачем та третьою особою - переїхали в с. Уладівку. Пізніше вони з чоловіком примирилися, але шлюб не укладали, він приїздив до дітей в гості, вона в с. Семки не їздила. На похорон ОСОБА_5 приїхали вони разом з дітьми та чоловіком з с. Уладівка в с. Торчин, так як вона там померла.

Свідок ОСОБА_11 , яка проживає в с. Торчин та назвалась односельчанкою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зазначила, що ОСОБА_5 жила спочатку в с. Семки, а останні роки (перед смертю) - в с. Торчин, де і померла. За нею доглядала ОСОБА_2 , ОСОБА_6 вона бачила лише на його весіллі. ОСОБА_5 проживала по АДРЕСА_2 , де і ОСОБА_2 , але вони жили в різних будинках, оскільки відповідач віддала матері свій колишній будинок, а сама переїхала в інший. Зазначені обставини їй відомі, бо вони односельці, бачились в селі, в магазині, вона працювала листоношею в с. Торчині, крім того її мати товаришувала з ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_12 зазначив, що він з 1972 року працює завідуючим ФАП в с. Торчині, лікував ОСОБА_5 , мати ОСОБА_2 , тому знає, що вона постійно жила в с. Торчині, мала там хату і город, був у неї вдома, також бачив в селі, в магазині. Сина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не знає.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що його бабуся ОСОБА_5 жила в с. Семки приблизно до 2002 року, а потім переїхала до них в с. Торчин, де через кілька років померла від інсульту, іноді вона їздила в с. Семки на 1-2 дні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Уладівка помер ОСОБА_6 (а.с. 15), батько позивача (а.с. 10).

На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 був зареєстрований в АДРЕСА_1 . В будинку був зареєстрований один (а.с. 21-22).

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_6 є його діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 29-31) та син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на момент смерті батька був неповнолітнім (а.с. 8). ОСОБА_6 був розлучений (а.с 28).

Згідно інформації, наданої Хмільницькою державною нотаріальною конторою, спадкові справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та 12 червня 2005 року ОСОБА_5 не заводились (а. с. 69).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року по справі № 149/2422/15-ц визнано за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності СВАТ «Жданівське» Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 106022,69 гривень, та належало ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).

При цьому рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року було скасовано постановою Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а. с. 24-27). Підставою для скасування рішення стало те, що ОСОБА_2 перед зверненням до суду не звернулась до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про прийняття спадщини, не надала суду доказів факту прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_5 , звернулась до неналежного відповідача.

Разом з тим, згідно розпорядження Хмільницької РДА № 397 від 02 листопада 2015 року сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 063345 виданий ОСОБА_5 та зареєстрований за номером № 521 в книзі реєстрації сертифікатів Качанівської сільської ради, площею 3,21 га, визнано недійсним у зв`язку із втратою. ОСОБА_2 видано дублікат вказаного сертифіката. 23 лютого 2016 рокувідповідач ОСОБА_2 зареєструвала земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0503 (а.с. 33-35).

09 грудня 2016 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0503, площею 3,2814 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, Качанівська сільська рада (а.с. 35,92-93).

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно с. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. ст. 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦПК України, малолітня, неповнолітня особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. 3-4 ЦПК України (якщо не заявили про відмову від неї).

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Встановлення зазначених обставин є необхідним для вирішення питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оцінивши досліджені в суді докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що державна реєстрація ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на час її смерті за однією адресою сама по собі не є беззаперечним доказом їх спільного постійного проживання на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 .

Так, факт проживання ОСОБА_8 на час смерті в с. Торчин Хмільницького району Вінницької області підтверджений показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , інформацією, наданою ГУ Пенсійного фонду України, про те, що ОСОБА_5 отримувала пенсію за віком за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані докази узгоджуються між собою та не суперечать також іншим дослідженим доказам (зокрема і поясненням свідка ОСОБА_7 , яка після 2000 р. в с. Семки не їздила), та поясненням позивача, який зазначив, що їздив до бабусі в с. Торчин.

З аналізу наведених доказів суд приходить до висновку, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 постійно не проживала за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , натомість вона постійно проживала в .с Торчин Хмільницького району Вінницької області.

З огляду на те, що ОСОБА_6 до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не звертався, спільно із заповідачкою на момент її смерті постійно не проживав, він не прийняв спадщину після смерті матері.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, зокрема висвітлених в постановах від 27 лютого 2017 року (справа №147/601/17), від 10 квітня 2020 року (справа № 355/832/17), від 19 травня 2021 року (справа № 937/10434/19).

Посилання представника позивача на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16, є безпідставними з урахуванням того, що у наведеній постанові Верховного Суду та даній справі встановлено різні фактичні обставини справи та доведення позовних вимог, так як висновок Верховного Суду стосується вчинення нотаріальних дій, які тоді як в даній справі сторони до нотаріуса не звертались, спадкові справи не відкриті.

При цьому суд не приймає в якості достовірного доказу постійного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент смерті заповідача довідку № 1124 від 30 липня 2021 року (а. с. 19), видану старостою Війтівецької сільської ради, оскільки вона видана більше ніж через 17 років після смерті заповідачки, її зміст щодо факту постійного проживання ОСОБА_5 не узгоджується з усіма іншими дослідженими судом доказами. Крім того ані позивач, ані його представник не змогли надати суду пояснення щодо підстав видачі такої довідки в частині факту проживання та, будучи обізнаними про їх права, зокрема і право викликати свідків, в тому числі особу, яка видала довідку, відмовились скористатись цим правом в судовому засіданні, відтак не підтвердили достовірність інформації, зазначеної в даному документі.

Постанова Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року не звільняє позивача від необхідності доказування факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті матері ОСОБА_5 , оскільки факт проживання ОСОБА_5 на час смерті не за місцем реєстрації не був предметом дослідження апеляційного суду.

Таким чином в суду відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем, оскільки судом встановлено, що вказана земельна ділянка не увійшла до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 .

З огляду на те, що вимога щодо витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки в силу ч. 1 ст. 188 ЦПК України являється похідною від первинної вимоги, вона також не підлягає задоволенню.

На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, арешт, накладений ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2022 року, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 158, 188, 258-259, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2022 року - арешт на земельну ділянку, площею 3,2814 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, кадастровий номер :03:001:0503, яка належить ОСОБА_2 .Номер запису права власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 17978184. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 248.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , прож. АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Поворознюк Борис Миколайович, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №313 від 25 січня 1999 р., 22000, м. Хмільник, вул. Пушкіна, 26.

Треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_6 , паспорт серії НОМЕР_5 .

Представник відповідача: адвокат Виноградський Антон Павлович, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ВН № 000626 від 03 січня 2020 р., 21050 м. Вінниця, вул. Архітектора Артинова, 12, к. 6.

Суддя: /підпис/

З оригіналом вірно: