КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2479/2022
справа №754/6429/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Невідомої Т.О., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Національного музею народної архітектури та побуту України на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лісовської О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею архітектури та побуту України, треті особи: Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України, Всеукраїнська професійна спілка "Захист справедливості" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу господарського забезпечення Національного музею архітектури та побуту України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу господарського забезпечення Національного музею архітектури та побуту України;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вимоги обґрунтовує тим, що з 23 квітня 2012 року перебувала у трудових стосунках з відповідачем, з 04 травня 2012 року обіймала посаду начальника відділу господарського забезпечення. Крім того, з 04 вересня 2012 року є головою Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України Національної академії наук України.

Наказом генерального директора музею від 31 січня 2019 року введено в дію новий штатний розпис з 01 січня 2019 року.

05 квітня 2019 року ОСОБА_1 звільнена на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним з тих підстав, що не здійснено звернення до Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України Національної академії наук України для отримання згоди на звільнення.

Вказує, що ОСОБА_1 є головою Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України Національної академії наук України, відтак адміністрація музею мала б звернутись до Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості", проте такого здійснено не було.

Також вказує про недотримання вимог частини 2 статті 49-4 КЗпП України.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено, вирішено:

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу господарського забезпечення Національного музею архітектури та побуту України відповідно до наказу від 05 квітня 2019 року №224-к «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу господарського забезпечення Національного музею архітектури та побуту України.

Стягнути з Національного музею архітектури та побуту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 квітня 2019 року по 12 серпня 2020 включно у розмірі 103804,42 грн.

Стягнути з Національного музею архітектури та побуту України на користь держави судовий збір у розмірі 1038,04 грн.

В частині поновлення на роботі ОСОБА_1 допустити негайне виконання рішення суду.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Національним музеєм архітектури та побуту України подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що 13 січня 2020 року генеральним директором музею голові Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України направлено звернення щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. У відповідь головою Первинної профспілкової організації надано згоду на звільнення, де зазначено, що згідно протоколу позачергових загальних зборів профспілкової організації від 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 висловлено недовіру як голові профспілки та обрано нового голову та відповідно до викладеного голова профспілки надає згоду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

З огляду на те, що згоду профспілкової організації отримано, вирішено питання про звільнення. Також зазначає, що обґрунтованою має бути саме відмова у наданні згоди на звільнення, натомість згода на звільнення не вимагає обгрунтування.

Щодо висновків суду про неправомочну кількість членів профспілкового комітету, на засіданні якого вирішувалось питання надання згоди на звільнення, зазначає, що були присутні 3 члени профспілкового комітету, що становить 100% його складу, тоді як суд помилково ототожнює з виборним органом (профспілковим комітетом) поняття членів профспілки.

Постановою Київського апеляційного суду 11 лютого 2021 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні позивачка проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представники відповідача Паньків І.М. , Клюс В.В. , Палієнко А.О. , а також представник 3-ї особи Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України Зеленко О.О. підтримали доводи апеляційної скарги

Представник 3-ї особи Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Статтею 252 КЗпП України та частиною 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Отже системний аналіз указаних норм закону дозволяє зробити висновок, що попередня згода чи незгода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено.

Статтею 43 КЗпП України передбачено порядок розгляду подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Так, згідно з частиною 3 цієї статті подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Таким чином, розгляд подання власника або уповноваженого ним органу про звільнення працівника за відсутності на засіданні органу профспілки цього працівника (за виключенням, якщо від нього надійшла письмова заява про розгляд подання без його участі або він повторно без поважних причин не з`явився на засідання) свідчить про порушення встановленого статтею 43 КЗпП України порядку його розгляду, а тому згода профспілкового комітету на розірвання трудового договору з працівником, надана на такому засіданні, не може бути визнана такою, що має юридичне значення.

Частиною 9 статті 43 КЗпП України передбачено, що якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим, проте обговорення правомірності такого обґрунтування лежить поза межами компетенції власника або уповноваженого ним органу, а також суду. Власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового комітету лише у разі, якщо в рішенні цього виборного органу немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, а не в разі незгоди з наведеним обґрунтуванням.

У пунктах 15-16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що суд, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Установлено, що з 23 квітня 2012 року ОСОБА_1 перебувала у трудових стосунках з відповідачем, з 04 травня 2012 року обіймала посаду начальника відділу господарського забезпечення.

Наказом генерального директора музею від 31 січня 2019 року введено в дію новий штатний розпис з 01 січня 2019 року.

При цьому, з 04 вересня 2012 року та станом на дату звільнення ОСОБА_1 була головою Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України Національної академії наук України.

Установлено також, що 13 січня 2020 року генеральний директор Національного музею народної архітектури та побуту України ОСОБА_8 направив голові Первинної профспілкової організації Возному Д.В. звернення з проханням надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

У відповідь на вказане звернення голова Первинної профспілкової організації Возний Д.В. надав згоду на звільнення, у якій зазначено, що відповідно до протоколу засідання Первинної профспілкової організації від 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 висловлено недовіру як голові профспілки та обрано нового голову. Також відповідно до викладеного голова профспілки надає згоду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Відповідно до даних протоколу засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації від 13 січні 2020 року №2, на якому розглянуто питання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , на засіданні були присутні 3 члени профспілкового комітету, при цьому згідно із даними протоколу позачергових загальних зборів Первинної профспілкової організації від 30 серпня 2019 року на обліку у профспілковій організації перебуває 18 членів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перед звільненням позивачки не було отримано згоди Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України, а отримана в подальшому згода не відповідає вимогам діючого законодавства, є необгрунтованою, відтак не може братися судом до уваги. При цьому, суд вказав, що відповідно до наданого протоколу на засіданні були присутні 3 члени профспілкового комітету, проте на обліку у профспілковій організації перебуває 18 членів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розгляд подання роботодавця 13 січня 2020 року проведено з порушенням вимог закону.

Разом з тим, твердження суду про те, що протоколу на засіданні були присутні 3 члени профспілкового комітету, проте на обліку у профспілковій організації перебуває 18 членів, не є підставою уважати про порушення вимог, оскільки згідно статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення про надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з членом профспілки приймається не на засіданні усієї профспілки, а її виборним органом.

Згідно відомостей про виборний орган (профспілковий комітет) Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України станом на 13 січня 2020 року членами профкому були три особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які і були присутні на відповідному засіданні профспілкового комітету.

Разом з тим, відповідно до вказаного протоколу ОСОБА_1 була відсутня на засіданні профспілкового комітету. Дані про те, що вона подавала письмову заяву про розгляд питання про надання дозволу на звільнення без її участі відсутні. Доказів на підтвердження факту повідомлення ОСОБА_1 про засідання профкому відповідачем не надано.

Статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» регламентовано порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, та встановлено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Оскільки подання розглянуто за відсутності позивачки, згода профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 не може бути визнана такою, що має юридичне значення, ураховуючи, що розгляд подання роботодавця проведено з порушенням вимог статті 43 КЗпП України.

Поряд з цим установлено, що Згідно Протоколу установчих зборів від 21 серпня 2010 року створено первинну профспілкову організацію Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України та обрано профспілковим організатором ОСОБА_1 .

Згідно даних довідки АБ №517072 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України зареєстрована юридична особа Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України, дата легалізації 20.09.2010 ( том 1 а.с. 22-23).

Згідно даних витягу із протоколу №25 від 27 серпня 2010 року Центральної Ради Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" визнано первинну профспілкову організацію Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України ( том 4 а.с. 14-19).

Згідно Статуту Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України профспілка створюється і діє за територіально-професійним принципом та організаційно складається, в тому числі, із первинних профспілкових організацій. Голова ППО обирається на загальних зборах ( конференції) таємним ( відкритим) голосуванням простою більшістю голосів від присутніх делегатів терміном на 5 років.

Таким чином, згідно положень статті 252 КЗпП України та частини 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення ОСОБА_1 , як керівника первинної профспілкової організації, мало відбуватися за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки, тобто Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України.

05 лютого 2020 року листом №42/1 генеральний директор ОСОБА_8 звернулась до Голови Центральної ради ВПС "Захист справедливості" Стратана В. про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України ( том 2 а.с. 34).

Проте за зверненням генерального директора ОСОБА_8 виборним органом Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України рішення щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 не приймалось.

18 липня 2022 року на запит апеляційного суду Всеукраїнською професійною спілкою "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України надано Протокол №7 від 15 липня 2022 року засідання Центральної Ради ВПС "Захист справедливості" ( том 4 а.с. 3-5).

Згідно даних цього протоколу відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за статтею 40 пункту 1 КЗпП України.

27 липня 2022 року до апеляційного суду надійшов Протокол №8 від 26 липня 2022 року засідання Центральної Ради ВПС "Захист справедливості" ( том 4 а.с. 61-63).

Згідно даних цього протоколу постановлено уважати недійсним Протокол №7 від 15 липня 2022 року засідання Центральної Ради ВПС "Захист справедливості". Відповідне рішення мотивовано тим, що після направлення до суду Протоколу №7 було виявлено, що при проведенні засідання Центральної Ради ВПС "Захист справедливості" в режимі онлайн не всі члени були ознайомлені з інформацією та документами, що мають значення, зокрема про те, що строк повноважень ОСОБА_1 закінчився 21 серпня 2015 року, проведення зборів організовано не було, внаслідок чого 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 висловлено недовіру та переобрано.

З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з порушенням положень статті 252 КЗпП України та частини 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки відсутня попередня згода на звільнення, що мала б юридичне значення, як первинної профспілкової організації, так і вищого виборного органу.

Твердження відповідачів про те, що на час звільнення строк повноважень ОСОБА_1 як голови первинної профспілкової організації закінчився, відхиляється колегією суддів, оскільки відсутні дані про обрання головою первинної профспілкової організації іншої особи після закінчення терміну, на який було обрано ОСОБА_1 .

При цьому, згідно даних Протоколу позачергових загальних зборів Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України від 30 вересня 2019 року на засіданні прийнято рішення про висловлення недовіри голові первинної профспілкової організації ОСОБА_1 та про переобрання голови шляхом відкритого голосування ( том 2 а.с. 163-165).

Тобто, переобрання голови первинної профспілкової організації замість ОСОБА_1 мало місце лише 30 вересня 2019 року, натомість на момент звільнення 05 квітня 2019 року остання виконувала ці обов`язки.

До 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 очолювала первинну профспілкову організацію, від імені первинної профспілкової організації здійснювала певні дії, що визнавалось як Всеукраїнською професійною спілкою "Захист справедливості" працівників архітектури та побуту України, так і адміністрацією роботодавця.

З огляду на наведене, відповідачем не була дотримана процедура звільнення ОСОБА_1 , відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводів в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційна скарга не містить.

Отже суд першої інстанції правильно задовольнивши позовні вимоги, неповно навів мотиви для прийняття такого судового рішення. Відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в його мотивувальній частині.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного музею народної архітектури та побуту України задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова