Справа №155/215/22
Провадження №2/155/195/22
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Задурської К.М.,

представника позивача Мудрака Ю.,

відповідача -1 ОСОБА_1 ,

відповідача -3 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Горохів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

14 лютого 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в його користь 42 000 (сорок дві тисячі) гривень матеріальних збитків, завданих неповерненням транспортного засобу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 січня 2008 року між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» укладено кредитний договір договір «Автопакет» №228/9-В/А/ НОМЕР_1 з метою отримання коштів для часткової оплати вартості придбаного автомобіля. Згідно умов даного договору, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 6650,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу з терміном погашення до 11 січня 2013 року. В якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передав у заставу предмет застави, який належить заставодавцю на праві приватної власності. Таким предметом застави виступив придбаний позивачем автотранспортний засіб автомобіль легковий, марка ВАЗ-210994, рік випуску 2007, зареєстрований РЕГ Горохівського МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області 2007 року, який належить ОСОБА_3 на підставі тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_2 , виданого 11.01.2008 року. За домовленістю сторін вартість автотранспортного засобу склала 42 000 (сорок дві тисячі) гривень.

24 грудня 2009 року ОСОБА_3 , як власник вищевказаного транспортного засобу, видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 представляти його інтереси у будь-яких установах, організаціях та підприємствах з питань, які будуть стосуватись експлуатації ними та розпорядження від його імені та в його інтересах належним йому вищевказаним транспортним засобом. З метою виконання наданих повноважень довіритель також надав право відповідачам керувати автомобілем з дотриманням вимог чинного законодавства України, а також виконувати всі інші дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень. Дану довіреність видано на 5 років, до 24.12.2014 року.

Однак, після закінчення строку дії довіреності, відповідачі не повернули позивачу вказаний транспортний засіб, з 2014 року та по даний час використовують його у власних цілях без законних підстав.

В подальшому позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 26.04.2017 у справі №155/1747/15-ц вирішено витребувати даний автомобіль ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 у ОСОБА_1 та передати ОСОБА_3 . Проте, рішення суду ОСОБА_1 не виконав. Позивач додатково вказує, що постановою Горохівського РВ ДВС від 19.10.2020 транспортний засіб оголошено в розшук. Відповідач ОСОБА_1 07.05.2020 скерував в адресу Горохівського РВ ДВС листа, в якому вказав, що не може виконати вищевказане рішення суду, оскільки у нього відсутній транспортний засіб, про його місцезнаходження йому не відомо.

На неодноразові прохання позивача врегулювати даний спір добровільно відповідачі не відреагували. Враховуючи, що внаслідок неповернення автомобіля позивачу нанесено матеріальних збитків у вигляді вартості даного транспортного засобу, останній на підставі ст. 1166 ЦК України, просив стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду у розмірі 42000 грн.

31.05.2022 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, яку прийнято до розгляду протокольною ухвалою суду, в якій останній просив здійснювати подальший розгляд судової справи з урахуванням ціни позову у розмірі 74 214 гривень 56 копійок. Представник у поданій заяві вказав, що станом на 30.05.2022 згідно відомостей спеціалізованого веб-сайту купівлі-продажу автомобіля в Україні AUTO.RIA, середня вартість аналогічного автомобіля, який є предметом спору у справі, становить 2 537,25 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 74214,56 гривень. Таким чином, на даний час вартість автомобіля зросла.

22.06.2022 відповідачі подали суду заяви, в яких просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Останні у заявах вказали, що на момент розгляду даної справи пройшло понад 3 роки з моменту виникнення спірних правовідносин, оскільки дія довіреності на розпорядження транспортним засобом від 24.12.2009 р. припинена 16.10.2014 року. Таким чином, строки позовної давності сплинули. Окрім того, відповідачі зазначили, що на даний час є чинним рішення апеляційного суду Волинської області про витребування майна з чужого володіння.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 13 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 12 квітня 2022 року.

Представник позивача в судовому засіданні 07.11.2022 р. просив позов задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. При цьому повідомив, що виконавче провадження по виконанню рішення Апеляційного суду Волинської області від 26.04.2017 р. триває, автомобіль перебуває у розшуку.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні 07.11.2022 р. проти позову заперечив. Повідомив, що йому невідомо, де знаходиться автомобіль і що ніякого боргу перед позивачем не має.

ОСОБА_4 в судове засідання 07.11.2022 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, будь яких клопотань, в тому числі про відкладення розгляду справи, не подав.

ОСОБА_2 в судовому засіданні 07.11.2022 р. проти позову заперечила. При цьому зазначила, що той факт, що її вписали у довіреність з правом керування транспортним засобом, не свідчить про те, що вона має відшкодовувати вартість автомобіля.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Право на звернення до суду гарантується. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку, встановленому процесуальним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого його віднесено законом.

Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом є порушення прав або охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також обирає спосіб захисту такого права.

Водночас суд перевіряє доводи позивача та залежно від встановленого вирішує питання про наявність або відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права або інтересу, а також з`ясовує, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права передбаченим законодавством способам, а також чи забезпечує спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Судом встановлено, що згідно Реєстраційної карти АМТ та Довідки територіального сервісного центру регіонального сервісного центру МВС у Волинській області Міністерства внутрішніх справ України №31/3/0744407 від 22.03.2016, за ОСОБА_3 , жителем АДРЕСА_1 станом на 22.03.2016 згідно комп`ютерної бази даних ТСЦ 0744 зареєстровано автомобіль марки ВАЗ 210994, державний номерний знак НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію АСС-064158 від 13.05.2008 (а.с.14,15).

24 грудня 2009 року ОСОБА_3 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_4 , що проживає в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які проживають в с.Довгів Горохівського району Волинської області, які діють незалежно один від одного, представляти його інтереси у будь-яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості, з питань, які будуть стосуватися експлуатації ним та розпорядження від його імені та в його інтересах належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту автомобіля) НОМЕР_5 , виданого Горохівським ВРЕВ ВДАІ УМВС України у Волинській області 13.05.2008, автомобілем марки ВАЗ 210994, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1596, кузов - № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованим за ним Горохівським ВРЕВ ВДАІ УМВС України у Волинській області 13.05.2008. З метою виконання наданих повноважень довіритель також надав право вказаним особам керувати автомобілем з дотриманням вимог чинного законодавства України, а також виконувати всі інші дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень. Довіреність видана з правом передоручення повноважень третій особі строком на п`ять років і дійсна до двадцять четвертого грудня дві тисячі чотирнадцятого року. Дана довіреність посвідчена 24 грудня 2009 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області та зареєстрована в реєстрі за №1974 (а.с.13).

По закінченні дії довіреності автомобіль ОСОБА_3 повернутий не був, що стало підставою для звернення останнього до суду з позовом про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 транспортного засобу.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 26 квітня 2017 року встановлено, що дія довіреності на розпорядження транспортним засобом від 24.12.2009 на ім`я ОСОБА_1 припинена 16.10.2014 року, а тому відповідач користується спірним автомобілем без достатньої правової підстави у зв`язку з чим автомобіль підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_1 . Апеляційною інстанцією вирішено витребувати у ОСОБА_1 автомобіль ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане 13 травня 2008 року та передати ОСОБА_3 (а.с.18-21).

На виконання судового рішення Горохівським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення.

07.05.2020 до Горохівського районного відділу ДВС надійшла відповідь від ОСОБА_1 від 28.04.2020, в якій останній повідомив, що передати ОСОБА_3 автомобіль марки ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 відповідно до виконавчого листа №155/1747/15-ц, виданого Горохівським районним судом 08.06.2018, він не має можливості, оскільки в нього відсутній даний транспортний засіб, про його місцезнаходження йому невідомо (а.с.22).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кравець Богдани Степанівни від 19.10.2020 ВП №59325838, автомобіль ВАЗ-210994, 2007 року випуску, оголошено в розшук (а.с.17).

В судовому засіданні також встановлено, що виконавче провадження по виконанню рішення Апеляційного суду Волинської області від 26.04.2017 р. триває, автомобіль перебуває у розшуку.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У силу ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Рішення суду, не виконане добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Наведене свідчить, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна вчинити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу, в якій остаточно реалізується завдання цивільного судочинства - ефективний захист та поновлення порушених прав.

Відтак, рішення суду у цивільній справі № 155/1747/15-ц, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України і підлягає до виконання у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно, як встановлено судом, подання позивачем нового позову зумовлене невиконанням даного судового рішення та фактично спрямоване на належне його виконання.

З огляду на викладене слід зробити висновок, що права та інтереси позивача були захищені судом в обраний позивачем спосіб за результатами розгляду спору у цивільній справі № 155/1747/15-ц, судове рішення у даній цивільній справі набрало законної сили, позивачем не оспорене, судове рішення про зобов`язання повернути майно з незаконного володіння ОСОБА_1 перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і таке майно підлягає поверненню в рамках даного виконавчого провадження.

Поряд з цим суд зазначає, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, регламентуються Розділом VI ЦПК України, а судовий контроль за виконанням рішення здійснюється на підставі та в порядку, визначеному у Розділі VII ЦПК України. При цьому, згідно ст. 435 ЦПК України обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим є підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення.

Зазначені правові норми ЦПК України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, у зацікавленої особи виникає право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за ЦПК України.

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, у даній справі відсутні правові підстави для застосування позовної давності враховуючи наступне.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 77, 78,80, 81, 141, 263-265, 273, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач 2: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ).

Відповідач 3: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ).

Повне судове рішення складено 08.11.2022 р.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області С.М. Яремчук