ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/2450/14-ц Номер провадження 22-ц/814/2453/22Головуючий у 1-й інстанції Рибальченко І.Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю представника відповідача адвоката Билим О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником адвокатом Билим Олександром Миколайовичем,

на заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2015 року, постановлене суддею Рибальченко І.Г.,

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

30.10.2014 ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що згідно кредитного договору №542 від 07.03.2008 та додаткової угоди до нього від 02.09.2008, укладених між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ №10020/0355 філії Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит на суму 1 184 791,67 грн. строком 96 місяців, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06.03.2016 зі сплатою відсотків - 21,5% річних у порядку, визначеному п.1.5. договору щомісячно ануїтетними платежами в сумі 26 650,00 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або безготівкових переказів. За порушення взятих на себе зобов`язань, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,04% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення платежу та 3% річних і інфляційні нарахування в порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Із підстав неналежного виконання позичальником кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору, банк просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 23.10.2014 у розмірі 1 678 963,35 грн., яка складається із: 1 018 609,36 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 315 486,22 грн. прострочена заборгованість по відсоткам; 30 415,24 грн. пеня за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків; 54 236,53 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту; 170 767,10 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне повернення кредиту; 30 936,94 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків; 58 511,96 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне повернення відсотків; судові витрати у розмірі 3 654,00 грн.

Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 27.01.2015 позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», заборгованість - 1 678 963,35 грн. та 3 654,00 грн. судового збору.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідачем не виконуються обов`язки позичальника за кредитним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у розмірі, зазначеному в розрахунку ціни позову.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 24.01.2022 відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення цього ж суду від 27.01.2015.

Заяву про перегляд заочного рішення суду від 27.01.2015 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення./а.с.74-75 т.4/

03.02.2022 адвокат Билим О.М. в інтересах ОСОБА_1 оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 1 678 963,35 грн., та ухвалити нове рішення у відповідній частині з урахуванням суми заборгованості стягнутої заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 23.12.2011 по справі №2021/2-436/11 та визнається відповідачем, а саме, 197 594,50 грн.

Вважає, що позивач при зверненні в суд із цим позовом, замовчав наявність судового рішення від 23.12.2011 у справі №2021/2-436/11, яким стягнуто із відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №542 від 07.03.2008 станом на 20.12.2011 у розмірі 1 372 753,71 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою його реалізацією на прилюдних торгах.

Із підстав зловживання позивачем процесуальними правами, наведені обставини не становили предмет дослідження суду першої інстанції, а тому просить прийняти до уваги та надати оцінку таким доказам: копія позовної заяви по справі №2021/2-436/11, розрахунки заборгованості станом на 17.05.2011 та 20.12.2011, копію заочного рішення Красноградського районного суду Харківської області від 23.12.2011 по справі №2021/2-436/11 та ухвали від 24.01.2022 по справі №626/2450/14-ц.

Доводить, що розрахунок суми простроченої заборгованості за кредитом станом на 23.10.2014 у цій справі (№626/2450/14-ц) охоплює суму простроченої заборгованості станом на 20.12.2011, постановленої до стягнення у справі №2021/2-436/11, різниця між якими становить 197 594,50 грн. та визнається відповідачем.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 22.02.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; закінчено підготовчі дії та призначено до судового розгляду на 10.05.2022./а.с.127,128 т.4/

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29.07.2022 справа призначена до судового розгляду із повідомленням учасників судового процесу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Билим О.М. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

24.10.2022 представником філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» Рябова С.П. заявлено клопотання про відкладення розгляд справи у зв`язку із хворобою представника банку.

Вирішуючи питання розгляду справи за даної явки, а також клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У цій справі позивач, юридична особа, не обмежений колом своїх представників та має можливість забезпечити участь свого представника в судовому засіданні, що за клопотанням банку, проводилося із Жовтневим районним судом м.Харкова. Докази, що представництво юридичної особи в суді обмежується однією особою у справі відсутні, як і підтвердження стану здоров`я такого представника.

За таких обставин клопотання представника позивача про відкладення розгляду задоволенню не підлягає, а розгляд апеляційним судом справи у відсутності представника позивача не призведе до порушення його права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження, розпочатого у 2013 році. .

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.03.2008 між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі керуючого ТВБВ №10020/0355 ОПРВ філії Харківське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №542, окремі умови якого змінено додатковою угодою №1 від 02.09.2008. За змістом кредитного зобов`язання сторони погодили, що банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 1 184 791,67 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 1 184 791,67 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21,5% відсотків річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (п.1.1. договору).

Згідно п.1.2. кредитного договору кредит надається на 96 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06.03.2016 на споживчі потреби.

Сторони погодили здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 26 650,00 грн. та сплату нарахованих відсотків до 01 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 06.03.2016 (п.1.5 цього договору).

Виконання позичальником зобов`язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна: нежитлові будівлі літ. «Б» заг. пл.614,2 кв.м, літ. «В» заг. пл. 100,1 кв.м., літ «Г» заг. пл.88,3 кв.м., літ. «Д» заг. пл. 513,6 кв.м., літ. «Е» заг. пл. 431,0 кв.м., літ. «Ж» заг. пл. 9,2 кв.м., як знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (п.2.1. кредитного договору).

Згідно п.5.1. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених цим договором та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф).

За порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,04% від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення (п.5.2)./а.с.10-12,13 т.1/

Згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 23.10.2014 заборгованість складається із: прострочена заборгованість по кредиту - 1 018 609,36 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 315 486,22 грн., пеня за прострочення терміну повернення кредиту та відсотків 30 415,24 грн., нарахована сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 54 236,53 грн., нарахована сума інфляційних витрат за несвоєчасне повернення кредиту 170 767,10 грн., нарахована сума 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків 30 936,94 грн., нарахована сума інфляційних втрат за несвоєчасне повернення відсотків 58 511,96 грн./а.с.4-6 т.1/

Задовольняючи вимоги позову районний суд виходив із того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 1 678 963,35 грн., яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Державний ощадний банк України».

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції регламентовані положеннями статті 367 ЦПК України, частинами 1-3 якої визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення суду постановлено за відсутності відповідача, який не отримував судової кореспонденції повернутої без вручення адресату «за закінченням терміну зберігання»./а.с.26 т.1/ Оскільки фіксація отримання адресатом кореспонденції відсутня, зазначене не є належним повідомленням особи про дату судового засідання, що відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц. Проте оскільки відповідач не пов`язує із цим підстави скасування рішення, а обґрунтовує неможливість своєчасного подання доказів суду першої інстанції, колегія суддів приймає їх до уваги та надає оцінку в сукупності з іншими матеріалами справи.

Апеляційним судом установлено, що 18.05.2011 ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулося в Красноградський районний суд Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми у розмірі 1 213 697,32 грн., із яких: заборгованість по відсоткам 27 600,13 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам 152 485,45 грн.; заборгованість по кредиту 933 497,73 грн.; заборгованість по простроченому кредиту 85 111,63 грн.; пеня по простроченому кредиту та відсоткам 15 002,38 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою реалізацією предмету іпотеки на прилюдних торгах, а саме на: нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , літ. «Б» заг. пл.614,2 кв.м, літ. «В» заг. пл. 100,1 кв.м., літ «Г» заг. пл.88,3 кв.м., літ. «Д» заг. пл. 513,6 кв.м., літ. «Е» заг. пл. 431,0 кв.м., літ. «Ж» заг. пл. 9,2 кв.м./а.с.105-110 т.4/

Заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 23.12.2011 (справа №2021/2-436/11) задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України».

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» суму в розмірі 1 372 753,71 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою реалізацією предмету іпотеки на прилюдних торгах, а саме на: нежитлові будівлі, розташовані в АДРЕСА_1 , літ. «Б» заг. пл.614,2 кв.м, літ. «В» заг. пл. 100,1 кв.м., літ «Г» заг. пл.88,3 кв.м., літ. «Д» заг. пл. 513,6 кв.м., літ. «Е» заг. пл. 431,0 кв.м., літ. «Ж» заг. пл. 9,2 кв.м./а.с.112-114 т.4/

Постановою приватного виконавця Родіна Г.В. від 19.03.2019 відкрито виконавче провадження ВП №58666948 з примусового виконання виконавчого листа №2021/2-436/11 відносно боржника ОСОБА_1 /а.с.115-116 т.4/

Постановою приватного виконавця Родіна Г.В. від 02.10.2019 закінчено виконавче провадження ВП №58666948 на підставі п.15 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»; установлено, що на рахунок обліку депозитних сум приватного виконавця надійшли грошові кошти після реалізації іпотечного майна, а саме: нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та були перераховані на рахунок стягувача сумі 353 935,01 грн./а.с.117-118 т.4/

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі №921/107/15-г/16. Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 04.07.2018 №310/11534/13-ц, в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань із повернення кредиту та сплати процентів, первинно, а саме 18.05.2011, АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із позовом до позичальника про стягнення заборгованості в розмірі 1 213 697,32 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою реалізацією предмету іпотеки на прилюдних торгах. Оскільки станом на жовтень 2014 року заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 23.12.2011 (справа №2021/2-436/11) про звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою реалізацією предмету іпотеки на прилюдних торгах, - виконано не було, тобто не було реалізовано предмет іпотеки, а отже заборгованість за кредитним договором не було погашено, апеляційний суд дійшов висновку, що станом на жовтень 2014 року (дата звернення в суд із цим позовом), банк не був позбавлений права ставити питання про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, що утворилася станом на 23.10.2014.

Із наведених підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги обґрунтовані наявністю судового рішення від 23.12.2011 у справі №2021/2-436/11, яким стягнуто із відповідача на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 1 372 753,71 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою його реалізацією на прилюдних торгах, не є зловживанням позивачем процесуальними правами.

При цьому наявність відповідного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою його реалізацією на прилюдних торгах не позбавляє кредитора права на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у разі невиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, або у разі недостатності суми вирученої від реалізації предмета застави для повного погашення суми заборгованості за кредитним договором.

Оскільки розмір кредитної заборгованості позичальника у справі №2021/2-436/11 становив 1 372 753,71 грн., із яких 353 935,01 грн. перераховані стягувачу після реалізації іпотечного майна, залишок боргу склав 1 018 818,70 грн. Таким чином незалежно від закінчення виконавчого провадження з примусового виконання указаного виконавчого документа, за наявності не в повному обсязі виконаного кредитного зобов`язання, кредитор правильно нарахував позичальнику заборгованість станом на 23.10.2014, яка охоплює суму простроченої заборгованості станом на 20.12.2011, постановленої до стягнення у справі №2021/2-436/11.

Разом із тим, визначаючи заборгованість за кредитним договором станом на 23.10.2014 у розмірі 1 678 963,35 грн., апеляційний суд приймає до уваги, що, пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом дострокового стягнення заборгованості за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов`язання.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана вказана такому рішенні в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів при визначені розміру заборгованості за кредитним договором бере за основу розмір заборгованості, визначений у заочному рішенні Красноградського районного суду Харківської області від 23.12.2011 (справа №2021/2-436/11) у розмірі 1 372 753,71 грн., який підлягає зменшенню за рахунок грошових коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки до 1 018 818,70 грн.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовуються підставність позову та правильність наданого банком розрахунку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду слід змінити, зменшивши розмір заборгованості із 1 678 963,35 грн. до 1 018 818,70 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову АТ «Ощадбанк» (61%), шляхом взаємозаліку, здійснити перерозподіл судових витрат, стягнувши із позивача на користь відповідача 91,35 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги, із розрахунку: 2 228,94 грн. (зменшений судовий збір банку за подачу позову) 2 137,59 грн. (судовий збір відповідача за апеляційну скаргу, пропорційно її задоволенню)./а.с.1 т.1, а.с.82 т.4/

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником адвокатом Билим Олександром Миколайовичем, - задовольнити частково.

Заочне рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 січня 2015 року змінити, зменшивши розмір заборгованості за кредитним договором, стягнутої із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», із 1 678 963 (один мільйон шістсот сімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн. 35 коп. до 1 018 818 (один мільйон вісімнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 70 коп.

Стягнути із ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», на користь ОСОБА_1 91,35 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.10.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак