Житомирський апеляційний суд
Категорія 40 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/11039/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у якому просило звернути стягнення на підставі договору іпотеки №PML-010/185/2008 від 21.02.2008 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML-010/185/2008 від 18.02.2008 в розмірі 368460,57 грн на користь ТОВ «ОТП Факторинг України».

В обґрунтування позову зазначає, що 18.02.2008 між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого, у свою чергу, є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений кредитний договір №ML-010/185/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 355 250,00 грн. Вказує, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №PML-010/185/2008 від 21.02.2008, відповідно до умов якого іпотекодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передали, а ЗАТ «ОТП Банк» - іпотекодержатель, прийняв з метою забезпечення зобов`язань за договором кредиту від 18.02.2008 предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Стверджує, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку позичальника та пред`явлення кредитором вимог в 2009 році, заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2010 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ «ОТП Банк» 396 616,91 грн заборгованості. Вказує, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.09.2011 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 392 369,82 грн заборгованості. Проте, зазначає, що станом на дату звернення до суду з позовом відповідачем не погашено заборгованість в самостійному порядку, в примусовому порядку виконавчою службою було стягнуто лише 23 909,25 грн. Вказує, що станом на 16.08.2021 заборгованість позичальника за кредитним договором становить 368 460,57 грн. Зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Враховуючи вищевикладене просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2021 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5 на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

21 грудня 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало нову редакцію позовної заяви про звернення стягнення на іпотечне майно, у якій просить звернути стягнення на підставі договору іпотеки №PML-010/185/2008 від 21.02.2008 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML-010/185/2008 від 18.02.2008 в розмірі 368 460,57 грн на користь ТОВ «ОТП Факторинг України».

В обґрунтування нової редакції позову зазначило, що 18.02.2008 між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого, у свою чергу, є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений кредитний договір №ML-010/185/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 355250,00 грн. Вказує, що рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.09.2011 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 392369,82 грн заборгованості. Зазначає, що судом задоволено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-010/185/2008 від 18.02.2008 у розмірі 392 369,82 грн. Проте, вказує, що станом на дату звернення до суду з позовом відповідачем не погашено заборгованість в самостійному порядку, в примусовому порядку виконавчою службою було стягнуто лише 23 909,25 грн. Стверджує, що станом на 16.08.2021 заборгованість позичальника за кредитним договором становить 368 460,57 грн.

Зазначає, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №PML-010/185/2008 від 21.02.2008, відповідно до умов якого іпотекодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передали, а ЗАТ «ОТП Банк» - іпотекодержатель, прийняв з метою забезпечення зобов`язань за договором кредиту від 18.02.2008 предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Посилається на ст. 1282 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено; у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Зазначає, що у зв`язку зі смертю позичальника, у відповідності до вимог ст. 1281 ЦК України та вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило до Житомирської державної нотаріальної контори вимогу кредитора від 24.09.2021 про надання відомостей щодо прийняття спадщини та про задоволення вимог кредитора за рахунок спадкового майна, яка в подальшому була перенаправлена на приватного нотаріуса Шевчук Л.М. Стверджує, що відповідно до спадкової справи із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернулася його донька ОСОБА_1 . Вказує, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відтак, враховуючи вищевикладене просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21 лютого 2022 року заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зміну підстав позову прийнято до розгляду.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2022 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки -1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , отриманої відповідачем ОСОБА_1 в порядку спадкування, шляхом проведення прилюдних торгів, із встановленням початкової ціни для такої частки нарівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року в розмірі 368460,57 грн з обмеженням, визначеним положеннями ст. 23 Закону України «Про іпотеку» - в межах вартості предмета іпотеки (частини квартири) на користь ТОВ «ОТП Факторинг». У задоволені інших вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позивачем не в повному обсязі було сплачено судовий збір за подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Стверджує, що вона не була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, чим було порушено принцип змагальності судового процесу та не застосовано судову практику Європейського суду щодо рівності учасників процесу. Зазначає, що суд першої інстанції у порушення вимог ЦПК України вирішив питання про забезпечення доказів, а ухвала суду є незаконною, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, а саме без проведення судового засідання. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно відкрито провадження у справі, оскільки позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви визначених ухвалою суду від 06.09.2021. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що на момент пред`явлення позову та до відкриття провадження судом, відповідач помер, а тому були відсутні правові підстави для відкриття провадження у справі.

Зазначає, що заборгованість за кредитним договором, зазначена в позовній заяві та судовому рішенні, що оскаржується не відповідає фактичній сумі заборгованості, що має наслідком подвійне стягнення заборгованості, що є недопустимим. Вказує, що суд першої інстанції позбавив її можливості надати докази здійснених погашень заборгованості. Зазначає, що суд першої інстанції не розглянув та не задовольнив клопотання її представника про витребування доказів, а саме оригіналу договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24.12.2010 та договору про відступлення права вимоги від 24.12.2010, що могли б підтвердити чи спростувати наявність чи відсутність факту правонаступництва.

Вказує, що суд першої інстанції не розглянув та не задовольнив клопотання її представника про залучення третьої особи - Служби (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради, оскільки у спірній квартирі проживає вона зі своїми неповнолітніми дітьми - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не розглянуто та не задоволено клопотання її представника про залучення до участі у справі в якості третьої особи Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та фінансового поручителя за кредитним договором, з якого щомісяця стягується 10% пенсії. Вказує, що судом першої інстанції не розглянуто і не вирішено подані відповідачем клопотання про розподіл витрат, пов`язаних з явкою до суду її представника та клопотання про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

Стверджує, що іпотекодержателем порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позивачем не надсилалося їй повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням із зобов`язанням дострокового виконання основного зобов`язання і реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, а також недотримано 30-денний строк з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. Крім того, зазначає, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджують реєстрацію в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження.

Вказує, що позивач не надсилав їй вимоги, у якій мало бути зазначено суму одноразового платежу та строк протягом якого вона як спадкоємець має сплатити позивачу заборгованість. Вважає, що лише після отримання відмови у сплаті одноразового платежу, позивач мав звернутися з позовом до суду. Стверджує, що позов до неї як до спадкоємця є передчасним. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано строк позовної давності щодо звернення стягнення щодо частки квартири, яка є предметом іпотеки і успадковується нею. Вказує, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про звернення стягнення на частку квартири допустив по суті подвійне стягнення заборгованості, що є неприпустимим. Зазначає, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в Україні триває воєнний стан, а тому статті 37, 38, 40, 41, 47 ЗУ «Про іпотеку» не діють, і суд першої інстанції не міг їх застосовувати та ухвалити відповідне рішення. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2022 року в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити.

11 серпня 2022 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що посилання апелянта на те, що ними не було сплачено судовий збір в повному обсязі є не вірним, оскільки спір про виконання основного зобов`язання - стягнення заборгованості за кредитним договором, було вирішено судом у 2011 році, а тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було сплачено судовий збір за подачу даного позову як за вимогу немайнового характеру. Вважає, посилання заявника на не належне повідомлення її про розгляд справи та незаконність винесення ухвали про забезпечення доказів безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи. Вказує, також на те, що твердження апелянта щодо суми заборгованості є не вірним, оскільки розмір заборгованості зазначений виходячи з рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20.09.2011 про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням за мінусом суми у розмірі 23 909,25 гривень, яка заходила на погашення кредиту після винесення вказаного рішення суду від 20.09.2011.

Зазначає, що твердження заявника щодо не розгляду та не задоволення клопотання про витребування доказів для огляду в судовому засіданні оригіналу договору-купівлі продажу кредитного портфелю від 24.12.2010, договору відступлення права вимоги від 24.12.2010 та додатків до вказаних договорів не відповідають дійсності, оскільки судом першої інстанції було розглянуто та задоволено клопотання представника відповідача про витребування вказаних доказів в судовому засіданні. Також вказує, що не відповідають дійсності твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не розглянуто та не задоволено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи Службу (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради, Управління з питань виплати пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, фінансового поручителя ОСОБА_4 , оскільки вказані клопотання були розглянуті судом першої інстанції, проте було відмовлено в їх задоволенні, зокрема ухвалами суду від 21.02.2022.

Зазначає, що заявлена відповідачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом позову та частковим задоволенням позову. Витрати представника відповідача у розмірі 1280,20 грн., що пов`язані з явкою до суду 23.11.2021 сумнівні, оскільки представником відповідача заявлялося клопотання про проведення судового засідання 23.11.2021 у режимі відеоконференції, яке було задоволено судом ухвалою від 18.11.2021. Вважає, помилковим міркування відповідача про те, що оскільки на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в Україні триває воєнний стан, тому відповідно статті 37, 38, 40, 41, 47 ЗУ «Про іпотеку» не діють, а тому суд не міг їх застосувати і ухвалити відповідне рішення, оскільки виконання рішення суду саме зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Враховуючи вищевикладене, вважає, що рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.06.2022 ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 18 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого, у свою чергу, є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений кредитний договір №ML-010/185/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 355 250,00 грн.

21 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки №PML-010/185/2008, відповідно до умов якого іпотекодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передали, а ЗАТ «ОТП Банк» - іпотекодержатель, прийняв з метою забезпечення зобов`язань за договором кредиту від 18.02.2008 предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцям ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою житомирською державною нотаріальною конторою 17 березня 2000 року за р.№12398 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою житомирською державною нотаріальною конторою 25 жовтня 2004 року за р.№1-3862, яке зареєстроване в комунальному підприємстві «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 19 квітня 2006 року за р.№3248627.

Вартість предмета іпотеки визначена за згодою сторін та становить 509 661,00 грн.

Згідно цього договору під борговими зобов`язаннями боржника розуміються всі боргові зобов`язання перед іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору №ML-010/185/2008 від 18 лютого 2008 року, який забезпечений іпотекою згідно договору.

Згідно п.6.1. договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: а) всі боргові зобов`язання, не оплачені боржником, і б) вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцями їх зобов`язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим договором.

Пункт 6.2. договору вказує, що іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: а) несплати боржником іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку як встановлено в кредитному договорі; порушення іпотекодавцями будь-якого із їх зобов`язань за ст. 5 цього договору; в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України, кредитним договором та цим договором.

Відповідно до п. 6.3 жодне положення цього договору не може тлумачитися як таке, що обмежує: а) права іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встановленому чинним законодавством України; б) права сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.6.4. сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право самостійно обрати такі шляхи позасудового врегулювання:

6.4.1. іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. Сторони дійшли згоди, що ціна продажу предмета іпотеки у випадку його продажу іпотекодержателем, буде визначатися наступним чином: а) початкова ціна продажу предмета іпотеки визначається іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки; б) при неможливості продажу предмета іпотеки за ціною, визначеною згідно підпункту а) цього пункту, протягом одного місяця з моменту початку позасудового врегулювання, ціна продажу предмета іпотеки визначається іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки і зменшеної на 10 відсотків; в) при неможливості продажу предмета іпотеки за ціною, визначеною згідно підпункту б) цього пункту, протягом двох місяців з моменту початку позасудового врегулювання, ціна продажу предмета іпотеки визначається іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки і зменшеної на 20 відсотків.

6.4.2. при виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям та боржнику іпотечне повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому договорі) з вказівкою про загальну суму боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань. У випадку непогашення боржником боргових зобов`язань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавців до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, вказаному в іпотечному повідомленні. При цьому іпотекодержатель зобов`язаний реалізувати предмет іпотеки протягом 90 днів, а суму отриману від реалізації предмета іпотеки, після погашення боргових зобов`язань, інших фактичних вимог та відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, повертається іпотекодавцям відповідно до чинного законодавства України.

Пункт 6.5. договору вказує, що іпотекодавці зобов`язуються співробітничати з іпотекодержателем у реалізації предмета іпотеки згідно з положенням цього договору. Зокрема на вимогу іпотекодержателя, іпотекодавці без зволікань вчиняють будь-які дії, які на погляд іпотекодержателя, є необхідними для ефективного здійснення прав іпотекодержателя щодо предмету іпотеки.

Відповідно до п.6.6. укладеного договору у разі реалізації предмета іпотеки: а) будь-які суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються, в першу чергу, для відшкодування всіх витрат згідно чинного законодавства України (включаючи витрати на послуги третіх осіб), яких іпотекодержатель зазнав у зв`язку із захистом і реалізацією своїх прав за цим договором (у т.ч. у зв`язку із здійсненням реалізації предмета іпотеки або отриманням виручених від неї сум). Будь які суми, що залишаються після відшкодування зазначених витрат, використовуються для сплати інших фактичних вимог; б) будь-які суми, виручені в результаті реалізації, які залишаються невикористаними після повного погашення всіх фактичних вимог, повертаються іпотекодавцям.

Пунктом 9.1. договору встановлено, що договір діє до виконання боргових зобов`язань в повному обсязі та зобов`язань іпотекодавця за цим договором.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2010 року у цивільній справі №2-648/2010 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» 346 242,24 грн по простроченому кредиту, 18 098,31 грн по відсоткам, 30 456,36 грн пені, 1700 грн держмита та 120 грн витрат з інформаційно-технічного забезпечення, а всього 396 616,91 грн в солідарному порядку.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2011 року заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2010 року у цивільній справі №2-648/2010 скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» 346 242,24 грн заборгованості за основною сумою кредиту, 15 671,22 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 30 456,36 грн пені, а усього 392 369,82 грн. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 346 242,24 грн заборгованості за основною сумою кредиту, 15 671,22 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 30 456,36 грн пені, а усього 392 369,82 грн. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення набрало законної сили 20 вересня 2011 року та судом видано виконавчий лист.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії спадкової справи №25/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Шевчук Л.М. із заявою про прийняття спадщини від 28.03.2019.

Інші спадкоємці ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , звернулись із заявами від 28.03.2019 про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки №146 від 16.08.2021 ОСОБА_2 має заборгованість по кредитному договору №ML-010/1852008 від 18.02.2008 згідно рішення суду від 20.09.2011 в сумі 338 004,21 грн за основною сумою боргу та пеня - 30 456,36 грн., а всього 368 460, 57 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2011 року є невиконаним, в межах процедури виконавчого провадження за період з 20.09.2011 по 16.08.2021 здійснено погашення на суму 23909,25 грн.

Загальний розмір заборгованості за договором кредиту на час розгляду справи становить 368460,57 грн.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а тому вважається такою, що прийняла її, фактично набула статусу іпотекодавця відносно належної з часу відкриття спадщини 1/2 частки у праві власності на предмет іпотеки, у свою чергу позивач наділений правом вимагати у суді захисту відповідного права шляхом звернення стягнення на таку частку в порядку ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судовими (стаття 16 ЦК України) та позасудовими (статті 17-19 ЦК України). Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Відповідно до статей 12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язані.

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України (спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше; у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відтак, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку погасити заборгованість боржника повністю узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у погашенні заборгованості у разі смерті позичальника за рахунок спадкового майна, яке приймають у спадщину спадкоємці боржника.

Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.

Тобто у будь-якому разі виконання вимоги кредитора щодо погашення заборгованості, яку мав спадкодавець, не повинно зумовити погіршення майнового стану спадкоємця без одночасного отримання ним майнової вигоди у виді спадкового майна.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2011 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» 346 242,24 грн заборгованості за основною сумою кредиту, 15 671,22 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 30 456,36 грн пені, а усього 392 369,82 грн. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 346 242,24 грн заборгованості за основною сумою кредиту, 15 671,22 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 30 456,36 грн пені, а усього 392 369,82 грн.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 помер, спадкоємцем останнього є ОСОБА_1 . Тобто до ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки за кредитним договором та договором іпотеки.

Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора (правовий висновок, сформований Верховним Судом України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16).

Суд першої інстанції встановив, що рішення суду виконано не було, заборгованість не погашена. Спадкоємець ОСОБА_1 , будучи обізнаною про наявність боргу спадкодавця перед банком жодних дій спрямованих на погашення боргу також не здійснювала.

Доказів того, що ОСОБА_1 здійснила одноразовий платіж в рахунок задоволення вимог кредитора в межах вартості отриманого в спадщину майна матеріали справи не містять.

З огляду на те, що позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, забезпеченого іпотекою, де іпотекодавцями були відповідач ОСОБА_2 , який помер та його спадкоємниця ОСОБА_1 ; наявність заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором та її розмір встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, про що вказувалося вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині про звернення стягнення на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 відповідно до статті 1282 ЦК України підлягають задоволенню.

Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2022 року у справі №537/4780/18 (провадження №61-8721св21).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції, розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

Так, згідно з частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається ( ч.1 ст.44 ЦПК України).

За правила ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення, у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29 жовтня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак дана справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з жовтня 2021 року.

Відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, приймала участь у судових засіданнях, неодноразово заявляла клопотання. Крім того, її інтереси в суді першої інстанції представляв адвокат Мікайилов Р.Р.

Останнє судове засідання судом першої інстанції було призначене на 29 червня 2022 року.

Про призначення судового засідання на вказаний день ОСОБА_1 , її представнику Мікайилову Р.Р. були надіслані судові повістки.

Судова повістка на 29 червня 2022 року була надіслана судом першої інстанції на адресу місця проживання ОСОБА_1 , зазначену в матеріалах справи, проте повернулася до суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за зазначеною адресою», а судова повістка від представника Мікайилова Р.Р. повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 91-1 Правил, тому у суду першої інстанції не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки від ОСОБА_1 під час розгляду даної справи.

За змістом п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження №14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18 (провадження №12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження №К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі №826/20408/14 (провадження №К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі №751/4890/19 (провадження №61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі №756/2137/20 (провадження №61-3782св21).

ЄСПЛ в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З наведеного можна зробити висновок, що суд першої інстанції виконав обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, і остання у свою чергу була належним чином повідомлена про розгляд справи 29 червня 2022 року.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про неналежне повідомлення її судом першої інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції застосувавши позовну давність до позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, як іпотекодавця, безпідставно не застосував позовну давність до вимог про звернення на предмет іпотеки заявлених до ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_2 .

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц (провадження №14-53цс18), оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц (провадження №14-53цс18).

У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи, її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України.

Вирішуючи спори про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно вважав, що застосуванню підлягає строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України, а саме, шість місяців з дня, коли кредитор спадкодавця дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а не трирічний строк, як помилкового вважала ОСОБА_1 , відлік якого, на її думку слід рахувати з моменту пред`явлення вимоги в 2009 році.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропущено строк позовної давності є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строк визначений ч.2 ст.1281 ЦК України.

Так, згідно із частиною другою статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Частиною третьою статті 1281 ЦК України передбачено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що банк - 25 серпня 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із змісту ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2021 вбачається, що згідно отриманих судом відомостей про зареєстроване місце проживання особи, відповідач ОСОБА_2 помер, що виключає можливість залучення його до розгляду справи як учасника. У зв`язку з наведеним позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була залишена без руху.

Після цього, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - 27 вересня 2021 року звернувся до Житомирської державної нотаріальної контори з листом-претензією до спадкоємців боржника. Відповідна вимога в подальшому була направлена за належністю до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Шевчук Л.М.

Таким чином, позивач дізнався про смерть боржника у вересні 2021 року, отже, шестимісячний строк, передбачений ч.2 ст.1281 ЦК України, почав відлік від дати, коли кредитор дізнався про смерть боржника, тобто з вересня 2021 року.

21 грудня 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало нову редакцію позовної заяви, у якій із посиланням на Закон України «Про іпотеку», ст.1281 ЦК України просив звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

З огляду на наведене є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строк визначений ч. 2 ст.1281 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених норм матеріального права, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості майна, отриманого у спадщину.

Суд першої інстанції вважав за необхідне покласти обов`язок доказування вартості спадкового майна саме на відповідача як спадкоємця.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають практиці Верховного Суду з цього питання.

Так, у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (провадження №61-25487св18) сформульовано правовий висновок, згідно з яким, враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, яким передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У цій справі Верховний Суд констатував, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів в порядку задоволення вимог кредитора спадкодавця, у відповідності з правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК доведення обставин щодо обсягу отриманого спадкового майна та його вартості покладено на спадкоємця, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця.

На підтвердження вартості предмета іпотеки, яке є і спадковим майном, позивач надав копію іпотечного договору.

Згідно п.4.4 договору іпотеки №РМІ-010/185/2008 від 21 лютого 2008 року вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцями і іпотекодержателем та становить 509 661 грн. 00 коп.

Під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції було поставлено на обговорення питання про можливість призначення судової експертизи для визначення реальної вартості спадкового майна, однак представник, у даній справі ОСОБА_1 - Мікайилов Р.Р. заявив про відмову від проведення експертизи.

Разом з тим, за положеннями ч.7 ст. 81 ЦПК України суд за власної ініціативи не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору.

Враховуючи те, що на спадкоємця покладено обов`язок доводити обсяг спадкового майна та його вартість, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язанням спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, а ОСОБА_1 , у свою чергу, не надала суду першої інстанції доказів на спростування вартості спадкового майна, яке зазначене в іпотечному договорі, що є її процесуальним обов`язком у розумінні ст. 81 ЦПК України, тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив вартість спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 є необґрунтованими та невмотивованими.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості за кредитним договором зазначений в судовому рішенні в розмірі 368 460,57 гривень не відповідає справжній сумі заборгованості.

Так, постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2011 року стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 18.02.2008 в сумі 392 369, 82 грн.

На підставі виконавчого листа, виданого Корольовським районним судом м. Житомира, державним виконавцем Корольовського ВДВС 20.09.2011 відкрито виконавчого провадження №30679450 про стягнення коштів з поручителя ОСОБА_4 на користь «ОПТ Банк».

Суми коштів які стягувалися з поручителя ОСОБА_4 відображені в довідках виданих ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за №146 від 16 серпня 2021 року та за №50 від 03 червня 2022 року. За період з 20.09.2011 по 03.06.2022 на виконання судового рішення сплачено 23 909,25 грн. Виконавче провадження №30679450 завершено згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 квітня 2021 року, тому після 28.04.2021 не здійснювалося і не могло здійснюватися стягнення коштів з ОСОБА_4 по ВП №30679450.

У зв`язку з наведеним позивач станом на 16 серпня 2021 року визначив заборгованість за кредитним договором в сумі 368460,57 грн., яку і зазначив суд першої інстанції в судовому рішенні.

Що стосується коштів стягнутих по виконавчому провадженню №66048133 від 09 липня 2021 року, відкритого приватним виконавцем Волковою Є.О., то суд першої інстанції обґрунтовано їх не врахував, оскільки вони здійснені після пред`явлення позову до суду.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про звернення стягнення на частку квартири допустив по суті подвійне стягнення заборгованості, оскільки стягнення кредитної заборгованості за рішенням суду, яке не виконано, не позбавляє право кредитодавця на пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №136/7543/17 (провадження №14-546цс19) та від 18 вересня 2018 року у справі №921/15-г/16 (провадження №12-117 гс18).

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи, що на момент ухвалення рішення Богунським районним судом м. Житомира про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

До такого висновку апеляційний суд виходить з того, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі №296/7213/15 (провадження №61-10125св21).

За наведених обставин рішення суду підлягає зміні, із доповненням резолютивної частини рішення про зупинення рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2022 року змінити, доповнити резолютивна частину рішення абзацом наступного змісту.

Зупинити виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2022 року у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 вересня 2022 року.

Головуючий

Судді