У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представника відповідача-2 адвоката Ножовнік О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент з питань державного архітектурного контролю міста Києва про визнання права власності на новостворене майно,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва звернувся з позовом до ОСОБА_2 (відповідач-1), та ОСОБА_3 (відповідач-2), третя особа: Департамент з питань державного архітектурного контролю міста Києва, в якому просить визнати за позивачем право власності на новостворене майно прибудову площею 59,2 кв.м, житловою площею 28,4 кв.м, у будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 05.11.2019 р. вищевказаний позов переданий для розгляду судді Гребенюку В.В.

Ухвалою від 06.11.2019 р. відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 11.11.2019 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою від 26.12.2019 р. провадження у справі було відкрито з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Представником третьої особи були подані пояснення, в якому в.о.директора Департаменту просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а тому вимоги позивача не засновані на законі.

Відповідачем-2 було подано відзив на позов, в якому ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та незаснованість на законі.

Відповідачем-1 був поданий відзив, в якому ОСОБА_2 просить відмовити в позову, посилаючись на його неогрунтованість та безпідставність.

Ухвалою від 08.09.2020 року припинено врегулювання спору за участю судді та справа передана на повторний авторозподіл.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 20.10.2020 р. матеріали вищевказаної прави передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

В підготовчому засіданні 03.08.2021 р. підготовче провадження закрито з призначенням судового розгляду справи.

В судове засідання позивач та його представник повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи без їх участі не подавали. При цьому представником позивача ОСОБА_4 повторно подана заява про відкладення розгляду в зв`язку з перебуванням відповідачів за кордоном через воєнний стан і врегулювати спір не вдається можливим.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні подала письмове клопотання, в якому просила залишити вищевказаний позов без розгляду в зв`язку з повторною неявкою в судове засідання сторони позивача, додавши, що клопотання представника позивача від 25.08.2022 про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання спору та через відсутність відповідачів в країні не спрямовані на розгляд справи. Подаючи такі клопотання начебто у зв`язку з тим, що відповідачі знаходяться за кордоном і не зможуть прибути до суду, позивач та його представник вийшли за межі своїх повноважень, оскільки вирішили позицію відповідачів без їх відома та згоди, не врахували постійну явку представника відповідача в судове засідання та представництво відповідача належним чином.

Відповідач-1, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавав.

Представник третьої особи, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Водночас положення пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному зв`язку із положенням статі 223 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина 5 статті 223 ЦПК України).

При цьому законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина 5 статті 142 ЦПК України), а для позивача це право на повторне звернення до суду з таким самим позовом (частина 2 статті 257 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.

Відповідно до ст.2 ч.1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №310/12817/13 від 22 травня 2019 року, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача (постанова Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 359/7882/19).

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (під розписку), в судове засідання 21.07.2022 р. не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з виїздом відповідачів за межі України та неможливістю врегулювати спір в позасудовому порядку. В зв`язку з першою неявкою сторони позивача в судове засідання на підставі ст.223 ч.2 ЦПК України судовий розгляд справи був відкладений на 25.08.2022 р.

В судове засідання 25.08.2022 р. представник позивача, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи (смс-повідомлення за номером телефону, вказаним в його заяві, яке доставлено; через відсутність бюджетного фінансування на відправку поштової кореспонденції засобами поштового зв`язку судову повістку неможливо було відправити), не з`явився, повторно подав заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з виїздом відповідачів за межі України та неможливістю врегулювати спір в позасудовому порядку.

Відповідно до ст.130 ч.5 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Отже, позивач, будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 25.08.2022 р. не з`явився, що є повторністю (тобто двічі поспіль), заяву про розгляд справи за відсутності позивача не подавав.

При цьому підстав для відкладення розгляду справи для врегулювання спору між сторонами суд не вбачає, оскільки це питання вирішувалось попереднім головуючим, а також для цієї мети в судовому засіданні 25.11.2021 р. також оголошувалась перерва новим головуючим у справі, представник відповідача-1 постійно з`являється в судові засідання та зазначає про те, що такі відкладення розгляду справи використовуються позивачем лише з метою затягнути розгляд справи і примусити відповідачів визнати позов.

При цьому, в умовах зверхнадмірного навантаження на суд та очікуваннями учасниками справ судових засідань по 3-5 місяців, сторона позивача, яка є найбільш зацікавленою в розгляді справи, після 25.11.2021 р. жодного разу не з`являлася в судові засідання, при цьому представник позивача сам безпосередньо подавав заяви про відкладення розгляду справи через канцелярію суду 20.07.2022 р. та 25.08.2022 р. (тобто прибуваючи самостійно відповідно напередодні та в день судового засідання до приміщення районного суду).

Крім того, в призначені дати судового засідання 21.07.2022 р. та 25.08.2022 р. (під час введення в країні воєнного стану) районний суд працював в штатному режимі та здійснював розгляд всіх справ, зокрема і цивільних.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.43 ч.2 п.2 ЦПК України позивач, як учасник справи, зобов`язаний сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до ст.44 ч.1 ЦПК України позивач, як учасник судового процесу, повинен добросовісно користуватись процесуальними правами та не зловживати ними.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності та його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку, що вищевказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку. А відтак, позивач має право повторно звернутись до суду в установленому законом порядку з вищевказаним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.257 ч.1 п.3, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент з питань державного архітектурного контролю міста Києва про визнання права власності на новостворене майно - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 30.08.2022 р.

СуддяН. М. Ларіонова