Справа № 464/7050/21 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1818/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м.Львів

Справа № 464/7050/21

Провадження № 22ц/811/1818/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 23 червня 2022 року у складі судді Тімченко О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,-

встановив:

30 вересня 2021 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що його будинок розташований на тимчасово окупованій території України, яку він був змушений покинути у зв`язку із обстрілами. У подвір`я будинку влучив снаряд, від чого почалась пожежа, відкрито кримінальне провадження, досудове розслідування в якому триває. Зазначає, що за відсутності механізму відшкодування шкоди звернення до органів влади виявились безуспішними. У зв`язку із війною та бездіяльністю держави України у захисті його прав, він втратив житло, особисте майно та бізнес, зазнав моральних страждань. Просить визнати незаконною бездіяльність держави Україна з врегулювання питання отримання відшкодування за належне йому (позивачу) майно (житловий будинок на АДРЕСА_1 ), що залишилося на території Донецької області, яка на даний час непідконтрольна уряду України; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь майнову шкоду в розмірі 7 251 938 грн. та моральну шкоду в розмірі 7 251 938 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та неправильно застосував норми матеріального права, висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Представник Кабінету Міністрів України Барнич Т.В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не базуються на правій основі, а тому не підлягають задоволенню. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

У преамбулі наведеного Закону встановлено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України.

Указом Президента України № 32/2019 від 7 лютого 2019 року затверджено Межі та перелік районів, міст,селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, куди входить і с.Оленівка Волноваського району Донецької області.

У ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року (справа № 635/6172/17) сформульовано висновок про те, що у кожному випадку звернення з позовом про відшкодування Державою Україною шкоди (майнової, моральної), завданої терористичними актами у періоди проведення АТО, Операції об`єднаних сил, суди мають з`ясувати: (а) підстави позову (обставини, якими обґрунтована позовна вимога); (б) чи мала Держава Україна у сенсі статті 1 Конвенції юрисдикцію щодо гарантування прав і свобод на тій території, на якій, за твердженням позивача, відбулося порушення; (в) якщо мала юрисдикцію, то чи виконала її конвенційні обов`язки з такого гарантування на відповідній території (якщо мало місце невиконання або неналежне виконання конкретного обов`язку, то у чому воно полягало, якими були наслідки цього та причинно-наслідковий зв`язок між ними і невиконанням або неналежним виконанням відповідного обов`язку); (г) чи є підтвердження всіх цих фактів (належні, допустимі, достовірні та достатні докази).

Верховним Судом акцентовано увагу на тому, що Україна залишається об`єктом збройної агресії з боку Російської Федерації, яку остання здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак. Із 20 лютого 2014 року тривають силові дії РФ (перша фаза збройної агресії), які є актами збройної агресії. У квітні 2014 року розпочалася друга фаза збройної агресії РФ проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами РФ озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). 27 серпня 2014 року третя фаза збройної агресії РФ розпочалася масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних сил РФ. Наслідком збройної агресії РФ проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - невід`ємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини державної території України у Донецькій та Луганській областях. 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії РФ проти України - повномасштабне вторгнення агресора на нашу суверенну територію. У цей день Україна розірвала з РФ - державою - окупантом, дипломатичні відносини.

На обґрунтування своїх вимог позивач надав Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Волноваське бюро технічної інвентаризації» за № 33422504 від 9 березня 2012 року згідно з яким ОСОБА_1 на праві приватної власності належить жилий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 211,20 кв.м та житловою площею 44,00 кв.м, реєстраційний номер майна 23538464, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 304169053.

Позивач посилається на те, що його будинок розташований на тимчасово окупованій території України, яку він був змушений покинути у зв`язку із обстрілами. У подвір`я його будинку влучив снаряд, від чого почалась пожежа, відкрито кримінальне провадження, досудове розслідування в якому триває. За відсутності механізму відшкодування звернення до органів влади виявились безуспішними. У зв`язку із війною та бездіяльністю держави України у захисті його прав, він втратив житло, особисте майно та бізнес, зазнав моральних страждань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що йому завдані збитки Державою Україна, зокрема, пошкодження майна, створення перешкод для доступу до належної власності на окупованих РФ територіях, завдання моральної шкоди. Збройна агресія РФ з відповідними наслідками не може бути підставою для притягнення Держави Україна до цивільної відповідальності.

Такі висновки суду узгоджуються із приписами ч.9 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», де передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.

Відтак, позивач вправі звертатися із вимогами щодо відшкодування шкоди безпосередньо до РФ.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у позові, оскільки наявності правових підстав для визнання незаконною бездіяльності Держави Україна, стягнення майнової та моральної шкоди відсутні.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 жовтня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк