КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4326/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,-

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23 листопада 2001 року між сторонами зареєстровано шлюб. Протягом останнього часу сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

Вказує, що за період перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано в спільну сумісну власність квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та автомобіль CheryF-21 Elara 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 .

Зазначає, що в пункті 1.10 договору купівлі-продажу квартири вказано, що укладання договору здійснюється покупцем (відповідачем) за згодою дружини.

Автомобіль набутий на ім`я відповідача згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Вказує, що згідно з вимогами законодавства України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вважає, що придбавши квартиру та автомобіль під час перебування в шлюбі, позивачка та відповідач набули право спільної сумісної власності на майно відповідно до зазначених положень та право на рівну частку в майні.

Мотивуючи наведеним, просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу Chery ElaraF21 д.н.з. НОМЕР_3 в сумі 49 790,00 гривень.

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності.

Вказує, що 31 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Укркарго" укладено попередній договір купівлі-продажу. Цього ж дня 31 жовтня 2012 року як забезпечення виконання зобов`язань за попереднім договором між тими самими сторонами укладено договір забезпечення виконання зобов`язань №97/1/4/45.

Вказує, що умови договору передбачали необхідність повної сплати її вартості одним платежем.

Оскільки необхідної суми коштів ОСОБА_2 не мав, то звернувся до ОСОБА_4 , який надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 150 000,00 гривень.

Вказує, що сплатив готівкою 238 656,37 гривень за квартиру із власних зароблених заощаджень та позичених у ОСОБА_4 коштів.

Зазначає, що ОСОБА_3 не брала участі ні власними коштами, ні працею в купівлі квартири. Вказує, що ОСОБА_3 жодного дня не проживала у вказаній квартирі та не брала участі у її ремонті.

Вказує, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 . В задоволенні позову ОСОБА_3 в частині поділу майна відмовити.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено.

Вирішено шлюб, зареєстрований 23 листопада 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - розірвати.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль «Сhеry», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , - спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_4 , право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 Ѕ частину вартості автомобіля «Сhеry», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_2 в сумі 33 200,00 грн, припинивши право власності ОСОБА_3 , на Ѕ частину автомобіля «Сhеry», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6 840,90 гривень судового збору.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Маленком О.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу.

Вказує, що суд першої інстанції помилково не звернув увагу на суттєві обставини у справі, а саме те, що всі договори про купівлю квартири та перерахунок грошових коштів було здійснено ОСОБА_2 .

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу та не надав оцінку твердженням ОСОБА_3 щодо її, начебто, участі в придбанні квартири. Зазначає, що твердження ОСОБА_3 що квартира придбана за кошти, які вона отримала від своєї матері, яка остання отримала внаслідок продажу будинку, є хибними. На підтвердження викладеного вказує, що ОСОБА_3 сама вказала про те, що кошти, отримані від матері, витратила у 2014 році для придбання спірної квартири. Разом з цим, матеріали цивільної справи містять докази, що вся сума на купівлю спірної квартири була сплачена ОСОБА_2 ще у 2012 році.

Вказує, що всі кошти, сплачені у 2012 році , є особистими коштами ОСОБА_2 , отримані як добові на відрядження та кошти отримані в позику.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнання права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на Ѕ частину вказаної квартири, та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м. особистою власністю ОСОБА_2 . В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнання права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на Ѕ частину вказаної квартири - відмовити.

13 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу адвоката Каплунової А.С., яка діє в інтересах ОСОБА_3 .

У відзиві вказує, що ОСОБА_2 посилається на те, що квартира була придбана на його власні кошти, які він заробив за період з 2011 року по 2013 рік. Зазначає, що оскільки кошти зароблені за час перебування у шлюбі, то відповідно до норм Сімейного кодексу заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжям є об`єктом права спільної сумісної власності.

Вказує, що скаржником не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що квартира була придбана на добові кошти, отримані ОСОБА_2 за перебування у тривалих відрядженнях.

Вказує, що у громадянина ОСОБА_4 жодної позики ОСОБА_2 не брав, а розписка про ніби-то отримання від ОСОБА_4 коштів, написана вже після пред`явлення до суду позики з метою введення суду в оману.

Вказує, що з 2001 року ОСОБА_3 безперервно працювала та отримувала заробітну плату, відтак твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 не брала участі у купівлі та облаштування квартири, не відповідає дійсності.

Вказує, що твердження ОСОБА_2 про те, що кошти за квартиру сплачені у 2012 році також не відповідає дійсності, оскільки вся сума була сплачена саме у 2014 році при укладанні основного договору.

Вказує, якщо припустити те, що ОСОБА_2 брав кошти у позику у ОСОБА_4 , то останню суму на повернення коштів було сплачено у 2013 році, тобто після продажу будинку матері ОСОБА_3 .

Звертає увагу, що за умовами купівлі-продажу квартири, купівля об`єкту нерухомості здійснюється покупцем за згодою дружини, що додатково свідчить про те, що квартира є спільною сумісною власністю, та придбана за кошти подружжя.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Маленко О.М доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Каплунова А.С. проти доводів апеляційної скарги заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про розірвання шлюбу та визнання автомобіля «Сhеry», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 спільною сумісною власністю не оскаржується, відтак в силу вимог статті 367 ЦПК України не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнання права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на Ѕ частину вказаної квартири, та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , суд першої інстанції мотивував висновки тим, що це майно придбане за час перебування у шлюбі, відтак є об`єктом спільної сумісної власності, що відповідачем не спростовано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23 листопада 2001 року уклали шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про одруження НОМЕР_5 (том 1 а.с. 10).

З даних попереднього договору купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркарго" (сторона-1) та ОСОБА_2 (сторона-2) убачається, що сторони зобов`язуються, в строки встановлені даним попереднім договором укласти в майбутньому договір купівлі-продажу, відповідно до якого сторона-1 зобов`язується передати окрему квартиру, характеристики якої вказані в пункті 1.4 цього договору, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а сторона-2 зобов`язується прийняти об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору.

Відповідно до пункту 1.2 сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та виконання Основного договору, яке встановлене пунктом 1.1 розділу 1 Попереднього договору, повинно бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання сторони визначають у окремому договорі про забезпечення виконання зобов`язань. Вказаний договір про забезпечення виконання зобов`язань сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладення цього попереднього договору.

Відповідно до пункту 2.1.2 розмір суми основного договору (вартість об`єкта), разом з податком на додану вартість, визначається сторонами у момент укладення основного договору за наведеною в договорі формулою.

Згідно пункту 2.1.3 сторони проводять розрахунок у момент укладення Основного договору.

Пунктом 2.3 визначено, що сторони погодили, що суми коштів, які вносяться стороною-2 за договором забезпечення, зараховуються, як відповідна частина оплати за Основним договором (том 1 а.с.89-90).

З даних договору про забезпечення зобов`язань №97/1/4/45 від 31 жовтня 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркарго" (сторона-1) та ОСОБА_2 (сторона 2) убачається, що сторони уклали цей договір для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін з Попереднім договором щодо укладення та виконання договору купівлі-продажу, та забезпечення виконання таких зобов`язань, сторона-2 сплачує стороні-1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 цього договору. Вказана сума коштів буде, після її належної сплати стороною-2 за даним договором, зарахована до платежів за основним договором у момент укладення такого основного договору.

Згідно пункту 2.2.1 сторона-2 зобов`язується сплатити стороні-1 суму коштів, яка у національній валюті України на день укладення цього договору становить 238 656,37 гривень, в тому числі ПДВ 20% - 39 776,06 гривень (97% - 35,356 кв.м.). Решту коштів сторона-2 зобов`язується сплатити при укладенні основного договору, тобто (3%-1,094 кв.м.), що становить у національній валюті 7 384,50 гривень.

Згідно пункту 2.2.2.1 платіж здійснюється протягом 2 днів з дня підписання цього договору у розмірі 238 656,37 гривень, як оплата 35,356 кв.м. об`єкту (том 1 а.с.89-92).

З даних договору купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркарго" (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) убачається, що за цим договором продавець зобов`язується продати нерухоме майно, зазначене у пункті 1.2 цього договору, а покупець зобов`язується купити нерухоме майно і сплатити за нього обговорену в пункті 2.1 цього договору грошову суму.

Згідно пункту 1.2 за цим договором відчужується квартира АДРЕСА_1 загальною площею 36,7 кв.м.

Пунктом 1.10 визначено, що укладення цього договору здійснюється покупцем за згодою дружини ОСОБА_3 , яка викладена у заяві.

Згідно пункту 2.1 продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється на суму 246 040,87 гривень (том 1 а.с.16-19).

З даних витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №27131042 від 22 вересня 2014 року убачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (том 1 а.с.20-21).

З даних довідки №04-03/1 від 10 березня 2021 року, виданої Централізованою бібліотечною системою Голосіїівського району м. Києва убачається, що ОСОБА_3 прийнята на роботу в бібліотеку №15 для дітей Централізованої бібліотечної системи Голосіївського району міста Києва з 01 жовтня 2001 року на посаду бібліотекаря 2 категорії. З 19 квітня 2004 року переведена на посаду завідувача сектору бібліотеки №15 для дітей. З 12 листопада 2012 року переведена на посаду головного бібліотекаря цієї ж бібліотеки, на якій працює по теперішній час (том 1 а.с.66).

З даних довідки про результати розгляду зверення ОСОБА_5 , виданої ДОП Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві Буряком Дмитром, убачається, що 15 жовтня 2020 року до чергової частини Дарницького управління поліції ГУ НП у місті Києві надійшло звернення ОСОБА_3 про те, що прийшовши до квартири АДРЕСА_1 , двері квартири зачинені, а в квартирі горить світло. Є підозра, що до квартири незаконно проникли. Як пояснила ОСОБА_6 квартира належить її чоловікові ОСОБА_2 , який систематично знаходиться у відрядженні і тому змінив замки до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (том 1 а.с. 67).

З даних договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 жовтня 2013 року убачається, що ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_8 житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 . Продаж вчиненно за 19 869,00 гривень (том 1 а.с.68-69).

З даних договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 жовтня 2013 року убачається, що ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,1451 га розташована в АДРЕСА_6 . Продаж вчинено за 22 403,44 гривень. (том 1 а.с.71-72).

З даних розписки про отримання коштів у позику убачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 150 000,00 гривень, в якості позики для купівлі квартири. Зобов`язався повернути взяті кошти до кінця 2013 року (том 1 а.с.93).

З даних довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротеп" №53 від 21 жовтня 2020 року, убачається, що ОСОБА_2 працює в ТОВ "Агротеп" з 01 листопада 2011 року. Дохід за період з 01 листопада 2011 року по 26 жовтня 2020 року склав 2 079 950,62 гривень (том 1 а.с.95).

З даних квитанції від 31 жовтня 2012 року убачається, що ОСОБА_2 перерахував на рахунок ТОВ "Укркарго" грошові кошти у розмірі 238 656,37 гривень. У графі призначення платежу вказано "переказ готівки за дог про забезпечення виконання зобов`язань №97/1/4/45 від 31 жовтня 2012 року в тому числі ПДВ - 39 776,06 гривень ОСОБА_2 (том 1 а.с.96).

З даних розписок ОСОБА_4 від 16 березня 2013 року, 22 червня 2013 року, 11 вересня 2013 року, 21 грудня 2013 року убачається, що ОСОБА_4 отримав грошові кошти від ОСОБА_2 в якості повернення наданої йому позики у розмірі 40 000,00 гривень; 35 000,00 гривень; 35 000,00 гривень і 40 000,00 гривень (том 1 а.с. 97-98).

З даних довідки №8 від 24 лютого 2021 року, виданої ТОВ "Агротеп", убачається, що ОСОБА_2 за період з 2011 по 2020 рік перебував у відрядженнях у загальній кількості 2 272 днів (том 1 а.с.99).

З даних довідок про прибуток №04-31/07, 04-31/08, 04-31/09, 04-31/10, 04-31/11, 04-31/12, 04-31/13, 04-31/14 від 23 березня 2021 року, виданих Управлінням культури Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, убачається, що ОСОБА_3 за період з січня 2007 року по грудень 2014 рік фактично отримала заробітну плату у розмірі 198 272,84 гривень (том 1 а.с.191-198).

З даних договору купівлі-продажу ТБЖ_187, укладеного між ФОП ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) убачається, що продавець зобов`язується передати у власність покупця меблі та їх елементи, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, визначених цим договором (том 1 а.с.199).

З даних акту прийому-передачі товару по договору купівлі-продажу №ТБЖ_187 від 31 жовтня 2017 року убачається, що продавець передав, а покупець прийняв товар на загальну суму 16 082,00 гривень (том 1 а.с.206).

З даних нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 убачається, що ОСОБА_3 надала згоду ОСОБА_2 на укладення ним договору купівлі-продажу та придбання квартири АДРЕСА_1 , на умовах на його розсуд за кошти, які є спільною сумісною власністю (том 1 а.с.209).

З даних довідки, виданої ТОВ "Агротеп" №25 від 20 травня 2021 року убачається, що ОСОБА_2 надано добові на відрядження за період з 01 листопада 2011 рік по 01 грудня 2020 року у розмірі 260 890,00 гривень (том 1 а.с. 215).

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вказав на те, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності, та відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що всі договори про купівлю квартири та перерахунок грошових коштів було здійснено ОСОБА_2 , відхиляються колегією суддів, оскільки на дають підстав для висновку про придбання квартири за особисті кошти ОСОБА_2 .

Доводи скаржника про те, що спірна квартира придбана за рахунок коштів, отриманих в борг від ОСОБА_4 відхиляються колегією суддів, оскільки суд першої інстанції, навівши обгрунтоване мотивування, правильно відхилив як доказ розписку про отримання коштів, вказавши про відсутність в цьому документі інформації , яка б мала доказове навантаження.

Доводи скаржника про те, що на придбання квартири були витрачені кошти, отримані як добові на відрядження, є неспроможними та відхиляються колегією суддів, оскільки згідно статті 121 КЗпП України добові є компенсацією при службових відрядженнях, тобто не є доходом, а мають суто компенсаційний характер.

Апеляційна скарга не містить доводів, які спростовували б висновки суду першої інстанції, зводиться до переоцінки встановлених судом обставин справи, натомість обгрунтованих доводів про порушення норм процесуального та матеріального права не наведено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова