Справа №345/2780/22
Провадження № 2/345/955/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2022 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення нежитлових приміщень та відшкодування матеріальної шкоди, -

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що йому на праві власності належать будівлі та тимчасові споруди, які розташовані по АДРЕСА_1 . Приблизно в 2001-2002 році на прохання своєї дружини він усно надав тимчасову можливість безкоштовно користуватися даними спорудами, а саме приміщенням ГРП площею 33,0 м.кв, побутовими приміщеннями площею 155,6 м.кв. та гаражем площею 24 м.кв. її сину від першого шлюбу ОСОБА_2 . Жодних договорів оренди з ним не укладалося. ОСОБА_1 вказує, що на той час вартість оренди нежитлових приміщень та орендна плата за землю була незначною і не обтяжувала його, тому він не висував відповідачу претензій щодо пропорційної участі у витратах по оренді землі. У грудні 2017 року у них відбулося кілька розмов щодо його участі у сплаті орендної плати з січня 2018 року, однак ані в січні, ані в лютому, ані на час звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 не надав йому коштів. Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача із заявами про звільнення приміщень, однак вони поверталися без вручення адресату. Також писав крейдою на дверях приміщень, зайнятих відповідачем, вимогу їх звільнити. Оскільки з даного приводу між позивачем і ОСОБА_2 виникали сварки, в серпні 2020 року відповідач завдав йому легкі тілесні ушкодження та був притягнутий вироком суду до відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України. Тому ОСОБА_1 , керуючись положеннями ст. 391 ЦК України, просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності, зокрема володіння, користування та розпорядження належними йому нежитловими приміщеннями, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме ГРП площею 33,6 м.кв., гаражу площею 24 м.кв., приміщення сушильного цеху площею 155,6 м.кв. шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити їх від особистих речей та передати ключі від вхідних дверей у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.

Крім того, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 85 404,48 гривень за період з 01.01.2018 по 01.09.2022. Дану позовну вимогу обґрунтовує тим, що сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою під вказаними вище приміщеннями та несе відповідні збитки. Розмір шкоди позивач визначає, виходячи з площі земельної ділянки, площі займаних відповідачем приміщень та розміру місячної орендної плати.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір.

Ухвалою суду від 20.09.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 10.01.2003 та договору купівлі-продажу від 13.11.2002 належать нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , а саме ГРП площею 33,8 м.кв. та приміщення сушильного цеху площею 155,4 м.кв. (а.с. 8, 9).

Також позивачем долучено копію наданого ТОВ «Аваль» товарного чеку № 20/2 від 03 січня 2000 року на гараж металевий б/у без зазначення площі та відомостей про покупця (а.с. 23). Позивач вказує, що даний гараж був придбаний ним та розміщений по АДРЕСА_1 , однак докази про місцезнаходження даного гаражу матеріали справи не містять.

Позивач стверджує, що дозволив відповідачу ОСОБА_2 безкоштовно користуватися вказаними вище приміщеннями з 2001-2002 року за усною домовленістю та останній продовжує користуватися ними на даний час.

На підтвердження факту користування ОСОБА_2 зазначеними приміщеннями ОСОБА_1 долучив акти від 31 грудня 2018 року (а.с. 34), від 31 грудня 2019 року (а.с. 35), від 31 грудня 2020 року (а.с. 36), від 31 грудня 2021 року (а.с. 37), від 01 вересня 2022 року (а.с. 38), які складені комісією в складі приватного підприємця ОСОБА_1 (позивача) та членів комісії: бухгалтера ОСОБА_3 , приватного підприємця ОСОБА_4 , приватного підприємця ОСОБА_5 .

В даних актах зазначено, що «На підставі правовстановлюючих документів, які були надані для огляду членам комісії, ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень, (гаражу) площею 24 м.кв., приміщенням ГРП (площею 35,0 м.кв) та сушильного цеху площею 155,0 м.кв. Комісією встановлено факт постійного перебування у зазначених вище приміщеннях ОСОБА_2 , а також факт відсутності доступу до даних приміщень ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у нього ключів».

Разом з тим, з даних актів неможливо встановити яким саме чином даною комісією був проведених огляд вказаних приміщень та встановлено факт постійного перебування ОСОБА_2 в даних приміщеннях. Сам факт відсутності у позивача ключів від приміщення не підтверджує створення йому саме відповідачем перешкод у користуванні майном, а також розміщення в даних нежитлових приміщеннях його особистих речей, від яких позивач просить звільнити приміщення.

Також ОСОБА_1 зазначає, що неодноразово письмово звертався до відповідача із проханням звільнити зайняті ним приміщення, на підтвердження чого надав суду листи від 20.02.2018 (а.с. 46-47), від20.12.2018 (а.с. 44-45), від 15.10.2019 (а.с. 43), від 29.12.2019 (а.с. 42), від 20.12.2020 (а.с. 41), від 24.02.2022 (а.с. 40)від 04.08.2022 (а.с. 39). Однак доказів направлення даних листів відповідачу позивачем не надано.

Суд критично оцінює долучені до справи фотографії металевого гаражу, на якому міститься напис « ОСОБА_6 звільніть гараж до 01.12.2021» (а.с. 24) та дверей, на яких міститься напис « ОСОБА_6 звільніть приміщення до 01.04.2021 року» (а.с. 25), оскільки вони не містять жодних вказівок на їх місцезнаходження та не доводять факту користування відповідачем зазначеними у позовній заяві приміщеннями та створення позивачу перешкод у їх користуванні.

Нормами ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частинами 1-3 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 1-2 статті 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на належні йому нежитлові приміщення, а саме ГРП площею 33,6 м.кв., гаражу площею 24 м.кв., приміщення сушильного цеху площею 155,6 м.кв. шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити їх від особистих речей та передати йому ключі від вхідних дверей у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів користування відповідачем ОСОБА_2 вказаними нежитловими приміщеннями та здійснення йому перешкод в користуванні ними, та приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 85 404,48 гривень, яка полягає у відшкодуванні частини сплаченої ним орендної плати за користування земельною ділянкою, яка розташована під приміщеннями, якими, за твердженням позивача, користувався відповідач, за період з 01.01.2018 по 01.09.2022.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Оскільки в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт користування ОСОБА_2 належними ОСОБА_1 нежитловими приміщеннями, а саме ГРП площею 33,6 м.кв., гаражу площею 24 м.кв., приміщення сушильного цеху площею 155,6 м.кв. в період з 01.01.2018 по 01.09.2022, факт його неправомірної поведінки, яка полягає у вчиненні перешкод позивачу в користуванні даним майном, суд приходить до висновку, що в задоволенні даної позовної вимоги також слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, суд покладає витрати зі сплати судового збору на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення нежитлових приміщень та відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.10.2022.

Головуючий