РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Хацько Н. О., за участю секретаря судового засідання Клименко А. В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.01.2020 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей даного віку з 20.02.2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постановами старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 17.03.2020 року відкрито виконавче провадження № 61550589; від 21.04.2020 року - з нього стягуються шляхом аліменти шляхом відрахувань із заробітної плати. Свій обов`язок зі сплати аліментів він виконує сумлінно.

На момент ухвалення рішення суду щодо стягнення аліментів, діти проживали разом з матір`ю ОСОБА_3 у м. Одеса.

У період з 01.08.2020 року по 17.04.2021 року син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав разом з ним у м. Києві та фактично перебував на його повному утриманні, але в цей час з нього стягувалися аліменти, які витрачалися відповідачкою на власний розсуд, не в інтересах дитини.

З урахуванням уточнених вимог просить суд:

- припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.08.2020 року по 17.04.2021 року;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку за період з 01.08.2020 року по 17.04.2021 року;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати.

Позивач в судовому засіданні пред`явлені змінені позовні вимоги підтримав повністю та відповідно до додаткових письмових пояснень, які також підтримав повністю, зазначив, що у період проживання ОСОБА_6 з батьком - з 01.08.2020 року по 17.04.2021 року, він створив йому всі необхідні умови орендував більшу квартиру для спільного проживання, знайшов школу та влаштував на навчання, протягом навчального року організовував додаткові заняття з репетиторами, самостійно ніс витрати на додаткове навчання, витрати на придбання форми на футбольні змагання, забезпечував всім необхідним для проживання, розвитку та навчання: продуктами, одягом, канцелярськими товарами, однак з нього продовжувались стягуватись аліменти в цей час. Просить суд задовольнити позов, з урахуванням змінених позовних вимог.

Також в судовому засіданні позивачем було підтверджено, що ОСОБА_1 проживав з ним у вказаний час на період підготовки до вступу до вищого навчального закладу, за погодженням з відповідачкою. Крім того, позивач також зазначив, що їх син, в період тимчасового проживання з ним, підтримував зв`язок з відповідачкою, бабусею, які мешкають разом в м. Одеса, їздив на зимові канікули до відповідачки та деякий час мешкав у неї. Крім того, позивачем підтверджено, що за спірний період відповідачка вивозила дітей на відпочинок за межі України.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові пояснення, а також зазначив, що ОСОБА_4 проживав зі своїм батьком у м. Київ на період навчання за заочною формою. Проживання дитини з батьком було визначено тимчасово та узгоджено між батьками. В цей же час дитина періодично приїжджав до матері у м. Одеса, проживав з нею. На період проживання ОСОБА_6 з батьком, мати надавала матеріальну допомогу на його утримання, їздили разом відпочивати за кордон . З квітня 2021 року ОСОБА_7 знову повернувся мешкати до матері у м. Одеса за адресою: АДРЕСА_1 . Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася про день та час слухання справи повідомлена належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явилася про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила слухати справу в її відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши законодавство, яке регулює дані право відносини, приходить до наступних висновків.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові від 21.06.2021 року по справі № 477/1165/20, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові ВС від 01.07.2020 року у справі № 138/96/17, дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.01.2020 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей даного віку з 20.02.2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Дане рішення суду було перевірено шляхом вільного доступу до Єдиного державного реєстр судових рішень.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 17.03.2020 року відкрито виконавче провадження № 61550589 за виконавчим листом № 756/14937/18, виданим 13.03.2020 року Оболонським районним судом м. Києва щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей даного віку з 20.02.2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 21.04.2020 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до довідок № 208 від 30.10.2020 року, № 194 від 08.10.2020 року, № 135 від 20.07.2020 року, № 81-0020/13026 від 17.02.2021 року, виданих Банкнотно-монетним двором Національного банку України, із заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи з 01.05.2020 року по 31.10.2020 року, з 01.07.2020 року по 30.09.2020 року, з 01.05.2020 року по 30.06.2020 року, з 01.05.2020 року по 31.12.2020 року відповідно утримано суми сплачені за виконавчим листом № 756/14937/18.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що свій обов`язок щодо сплати аліментів на дітей позивачем виконується належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Крім того, на підставі ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, на підтвердження вимог, пред`явлених у позовній заяві, позивачем надано, зокрема, копію договору оренди квартири від 01.08.2020 року, згідно з яким позивачем орендована трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 строком на один рік та вказану квартиру передано орендарю ОСОБА_1 за актом передачі квартири та майна від 01.08.2020 року.

Крім того, згідно із довідкою № 3005-/21429 від 26.12.2019 року ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу, фактичним місцем проживання якого є: АДРЕСА_2 .

Відповідно довідки № 3005-/24548 від 07.10.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу, фактичним місцем проживання якого є: АДРЕСА_2 .

Крім того, позивач зазначив, що дитина була влаштована ним до школи, на підтвердження чого надано довідку № 447 від 20.10.2020 року, виданою Школою ІІ-ІІІ ступенів № 378 Оболонського району м. Києва та характеристику ОСОБА_4 , згідно з якою останній з 09.09.2020 року навчався за заочною формою навчання у даному закладі.

Крім того, згідно довідки № 244 від 17.06.2021 року, виданою ВП Фізкультурно-спортивний клуб «Локомотив» ОСОБА_4 з 05.08.2020 року по 20.04.2021 року займався у відділенні футболу, приймав участь у змаганнях та зборах.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що дане проживання дитини разом з батьком було, по-перше, узгодженим між сторонами, і найголовніше тимчасовим, на певний період, тобто для підготовки до вступу до вищого навчального закладу.

Дане твердження ґрунтується, насамперед, на поясненнях позивача, який в судовому засіданні підтвердив вищевказані факти. Крім того, позивачем було визнано, що дитина періодично їздила до матері до м. Одеса, а також перебувала з нею на відпочинку за межами України.

Суд вважає, що тимчасове проживання дитини з батьком не означає зміни основного місця її проживання. Сторони по справі після розірвання шлюбу досягли домовленості, що основне місце проживання дитини визначено з матір`ю та як наслідок перебування дитини на утриманні відповідача і стягнення аліментів з позивача на підставі рішення суду. Це жодним чином не виключає можливості тимчасового проживання дитини з батьком, оскільки останній також має рівний обов`язок щодо виховання і спілкування з дитиною. Суд також звертає увагу на той факт, що за умови розлучення батьків дитина жодним чином не обмежена у можливості відвідування батьків, що включає, зокрема, тимчасове перебування у кожного з них.

Разом з тим, тимчасове проживання дитини з батьком не звільняє його як платника аліментів, від обов`язку по їх сплаті у розмірі, який був встановлений рішенням суду, та не являється підставою в розумінні частини 2 статті 197 СК України для звільнення платника аліментів від їх сплати.

Суд також приймає до уваги невелику тривалість періоду перебування дитини з батьком з 01.08.2020 року по 17.04.2021 року, та вважає, що такий період не є підтвердженням обставин, які є підставою для припинення сплати аліментів.

Крім того, стороною відповідача надано до суду копії довідок про взяття на облік як відповідачки, так і ОСОБА_4 із зазначенням однієї адреси проживання, що також є підтвердженням того, що після тимчасового перебування у батька дитина повернулася проживати до матері.

При вирішенні питання про встановлення факту того, що аліменти, які стягувались у період з 01.08.2020 року по 17.04.2021 року витрачалися відповідачкою на власний розсуд, не в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що жодного належного та допустимого доказу з цього приводу позивачем не надано. В свою чергу, суд звертає увагу на те, що за період тимчасового проживання сина ОСОБА_8 з батьком, дитина їздила до матері, де мешкала певний період, а також разом відпочивали за кордоном. Дані обставини, свідчать про те, що за спірний період отримання аліментів, відповідач витрачала кошти в інтересах дитини.

Суд також критично відноситься до наданих до матеріалів справи копій квитанцій про придбання одягу та техніки, а також оплати додаткових навчальних занять дитини. Стосовно вказаних доводів, суд вважає за необхідне зауважити, що обов`язок батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття не обмежується самою лише сплатою аліментів, а навпаки, охоплює, серед іншого, обов`язок щодо несення додаткових витрат, які можуть виникнути в процесі виховання дитини. Крім того, надані позивачем квитанції жодним чином не підтверджують перебування дитини на повному його утриманні, оскільки утримання дитини включає в себе не тільки придбання одягу та техніки, а й, зокрема, витрати на харчування, лікування, відпочинок тощо. Суд також не приймає до уваги доводи позивача щодо оренди більшої квартири, оскільки позивачем не було надано будь-яких доказів того, що така дія була вчинена для поліпшення умов проживання саме в інтересах дитини.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено, що після набрання рішенням суду законної сили, яким з нього присуджені періодичні платежі, змінились обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення.

На підставі вищевикладеного, суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позивачем не доведено факту того, що стягнуті з позивача аліменти на період проживання дитини з останнім, витрачалися відповідачкою на власний розсуд, не в інтересах дитини.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що доводи, викладені в позовній заяву є не обґрунтованими, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір, а також були понесені витрати на професійну правничу допомогу.

З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з урахуванням положень, викладених в п. 2 ч 2 ст. 141, ч. 1 ст. 137 ЦПК України, дані витрати покладаються на позивача. .

Керуючись ст. ст. 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13 вересня 2022 року.

Суддя Н. О. Хацько