Справа № 466/4118/20 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/1584/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: Х.Б. Колич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок 50/1» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

10.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСББ «Затишок 50/1» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, в якому просила стягнути з відповідача заробітну плату за період з 18.03.2019р. по 20.03.2019р. в розмірі 588,69 грн.; відпускні за 2013-2015 рік в сумі 7820,10 грн.; компенсацію за невикористані відпустки за три місяці 2012 року, за 2016-1019 роки компенсацію в сумі 19 756,55 грн.; середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з розміру 375,61 грн. в день, за період з 23.03.2019р. по день виплати заборгованості боргу по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки; 50 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Позов обгрунтовувала тим, що з 01.12.2012р. вона ( ОСОБА_1 ) займає посаду голови правління ОСББ «Затишок 50/1». З 01.03.2019р. згідно Наказу № 2 від 27.02.2019р. вона перебувала у невикористаній відпустці за 2013-2015 роки, терміном 81 календарний день. Наказом №3 від 18.03.2019р. була відкликана з відпустки терміном на три дні, з 18.03.2019р. по 20.03.2019р., для вирішення питань ОСББ. За цей період часу їй була нарахована, однак не виплачена заробітна палата в розмірі 588,69 грн. Під час відпустки, на початку квітня 2019 року, вона дізналася, що керівником ОСББ «Затишок 50/1» став ОСОБА_2 , а її згідно протоколу загальних зборів ОСББ від 22.03.2019р. звільнено. При цьому, всупереч нормам трудового законодавства, їй не видано наказу про звільнення з роботи, а трудова книжка оформлена не належним чином. У день звільнення їй не була виплачена заробітна палата в розмірі 588,69 грн. за період, коли вона була відкликана на три дні з відпустки. Також їй лише частково виплачені відпускні за період 2013, 2014, 2015 роки в розмірі 8074,53 грн., з яких залишається заборгованість в розмірі 7820,10 грн. Крім того, відповідачем не виплачено їй компенсацію за невикористані відпустки за один місяць 2012 року, 2016, 2017,2018, 2019 роки в загальній сумі 19 756,55 грн. Також відповідачем не проведено з нею остаточного розрахунку при звільнені, тому просила стягнути з ОСББ відповідно до ст. 117 КЗпП України в її користь середній заробіток, з розрахунку середньоденного заробітку, що становить 375,61 грн, за час затримки по день фактичного розрахунку. Вважає, що внаслідок порушення відповідачем її законних прав, що виявилося у невиплаті заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, було порушено звичний для неї уклад життя, що завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмір 50 000 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції покликався на частину 2 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Статут відповідача, згідно положень яких Голова правління ОСББ отримує саме матеріальне заохочення, а не заробітну плату, які не являються тотожними поняттями. Однак, даний висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та доказам, які знаходяться в матеріалах справи. Як вбачається з протоколу загальних зборів від 12.11.2012 року, прийнято рішення про те, що голова правління ОСББ працює на постійній основі(за основним місцем праці) з посадовим окладом 2000,00 грн. Також даним рішенням загальних зборів було прийнято штатний розпис, кошторис і тариф за 1м/кв площі на утримання будинку. Дане рішення вступило в силу з 01.12.2012 року. Крім того, до матеріалів справи нею долучено копію трудової книжки, в якій міститься запис про її зарахування на посаду Голови ОСББ. Вважає, що матеріалами справи підтверджено її перебування саме в трудових відносинах з відповідачем, що надавало їй відповідно до вимог чинного трудового законодавства право на відпустку. Вважає, що відповідачем при звільненні її з роботи не було дотримано вимог КЗпП України, зокрема не було проведено розрахунку з працівником ОСОБА_1 при її звільненні, не було видано наказу про звільнення з роботи. Враховуючи, що з вини відповідача не проведено з нею остаточного розрахунку при звільненні, вважає, що наявні підстави для відповідальності відповідача, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплату їй середнього заробітку з розрахунку 375,61 грн в день за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначає, що у зв`язку з невиплатою усіх сум при звільненні, а саме заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки, вона понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні нею коштів на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу її життя, призвело до необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе і своєї сім`ї, що негативно позначилася на стані її здоров`я.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні колегії суддів Мацько Л.Й. скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

Представник ОСББ «Затишок 50/1» - Вовк У.Я. проти скарги заперечила, просила рішення скасувати, провадження у справі закрити, оскільки спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. (ч.ч. 1, 2, 4 ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСББ «Затишок 50/1» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, в якому просила стягнути з відповідача в її користь заробітну плату за період з 18.03.2019р. по 20.03.2019р. в розмірі 588,69 грн.; відпускні за 2013-2015 роки в сумі 7820,10 грн.; компенсацію за невикористані відпустки за три місяці 2012 року, за 2016-1019 роки в сумі 19 756,55 грн.; середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виходячи з розміру середньоденного заробітку 375,61 грн. в день, за період з 23.03.2019р. по день виплати боргу по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки; 50 000 грн. моральної шкоди.

Обгрунтовуючи даний позов, ОСОБА_1 посилалася на положення ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України та на виданий нею особисто наказ № 1 від 01.12.2012 року, згідно якого ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків голови правління ОСББ «Затишок 50/1» на основне місце праці з 01.12.2012 року з окладом 2 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відносини, які виникли між сторонами спору, не мають характеру трудових, оскільки посада голови ОСББ, яку займала позивач, є виборною, виконання обов`язків голови ОСББ не характеризується ознаками найманої праці, на позивача не було покладено обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку ОСББ «Затишок 50/1». Посилання позивача на те, що вона працювала на посаді голови правління, оскільки видала щодо себе наказ про прийняття на роботу, не дають підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та нарахування компенсації за дні невикористаної відпустки, оскільки компетентним органом не приймалося рішення про розмір винагороди за її роботу, ОСОБА_1 не подала доказів, яку саме роботу вона виконувала протягом повного робочого дня, одночасно працюючи, як вбачається з довідки Пенсійного фонду України по персоніфікованих даних позивача, і в Обслуговуючому кооперативі ЖБК «Західна вежа».

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

За частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше від наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У ч. 2 ст. 2 закону «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч.3 ст.2 цього закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 4 травня 2018 року у справі № 808/858/16.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Частинами 1, 4 статті 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

А згідно із ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП України, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для керівництва поточною діяльністю об`єднання обирається правління.

Вказаним законом не передбачено імперативної норми щодо процедури обрання голови правління, тому така процедура визначається відповідно до статуту об`єднання.

Пунктами 4.1, 4.5, 4.6 Статуту ОСББ «Затишок 50/1», затвердженого установчими зборами ОСББ від 03.01.2012р. (а.с. 102-115, т. 1), передбачено, що органами управління об`єднання є загальні збори його членів, правління та ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом об`єднання є загальні збори. Правління об`єднання зі свого складу обирає голову правління і його заступника (при створенні ОСББ, голова правління та його заступник обираються установчими зборами). Голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів членів об`єднання та рішень правління, діє без доручення від імені об`єднання, укладає в межах своєї компетенції угоди, розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого кошторису.

Згідно п.п. 1-3, 13 розділу ІІІ Статуту ОСББ «Затишок 50/1», затвердженого установчими зборами ОСББ від 12.12.2016р. (а.с. 116-139), органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія (ревізор) об`єднання. До виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема обрання членів правління об`єднання, визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління. Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами.

Встановлено, що згідно протоколу установчих зборів власників квартир та нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_1 від 03.01.2012 року, ОСОБА_1 було обрано головою ОСББ «Затишок 50/1»( а.с. 36-43, т. 1).

Протоколом загальних зборів ОСББ «Затишок 50/1» № 5 від 13.11.2012 року затверджено штатний персонал ОСББ «Затишок 50/1», до якого входить голова, бухгалтер та двірник.

Згідно зазначеного протоколу загальними зборами прийнято рішення про те, що оклад голови ОСББ «Затишок 50/1» становить 2 000 грн.

На підставі протоколу загальних зборів ОСББ «Затишок 50/1» № 5 від 13.11.2012 року, 01.12.2012 року ОСОБА_1 було видано наказ про прийняття її на роботу, згідно п.1 якого остання приступила до виконання обов`язків голови правління в ОСББ «Затишок 50/1» на основне місце праці з 01.12.2012 року з окладом 2 000 грн (а.с. 10, т.1).

Відповідний запис про прийняття на роботу на посаду голови ОСББ «Затишок 50/1» ОСОБА_1 внесено до її трудової книжки (а.с. 9, т.1).

Згідно протоколу правління № 1 від 15.02.2013 року внесено зміни в штатний розпис ОСББ «Затишок 50/1», а саме виведено зі штату бухгалтера з 01.03.2013 року та покладено виконання обов`яків бухгалтера на голову правління з виплатою 50% посадового окладу бухгалтера, що становить 980 грн.

Наказом голови правління ОСББ «Затишок 50/1» від 27.02.2019 року надано відпустку голові правління «Затишок 50/1» ОСОБА_1 з 01.03.2019 року терміном на 81 день.

Наказом голови правління ОСББ «Затишок 50/1» від 18.03.2019 року ОСОБА_1 відкликано з відпустки з 18.03.2019 року терміном на 3 дні для виконання обов`язків, які вимагають термінового вирішення.

Як вбачається з протоколу загальних зборів ОСББ «Затишок 50/1» від 22 березня 2019 року зборами об`єднання співвласників будинку АДРЕСА_1 було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади голови ОСББ «Затишок 50/1» з 22.03.2019 року.

Протоколом засідання правління ОСББ «Затишок 50/1» від 22.03.2019 року на посаду голови ОСББ «Затишок 50/1» призначено ОСОБА_2 (а.с. 13-14, т.1).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ відповідачем не виносився, що свідчить про продовження між сторонами спору трудових відносин, виникнення яких підтверджується рішенням установчих зборів про обрання ОСОБА_1 головою ОСББ «Затишок 50/1» від 03.01.2012 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не вважається звільненою з посади голови ОСББ «Затишок 50/1», колегія суддів приходить до висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 лише в частині стягнення з відповідача в її користь невиплаченої заробітної плати за період роботи з 18.03.2019р. по 20.03.2019р. в розмірі 588,69 грн. та відпускних за 2013-2015 роки в сумі 7820,10 грн, оскільки позовних вимог про поновлення на роботі чи допущення її до роботи ОСОБА_1 не заявляла.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача в її користь компенсації за невикористані відпустки за три місяці 2012 року, 2016-1019 роки в сумі 19 756,55 грн, середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з розміру 375,61 грн в день за період з 23.03.2019р. по день виплати боргу по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки, такі не підлягають задоволенню, оскільки стягнення зазначених виплат чинним законодавством передбачено лише у випадку звільнення працівника.

Крім того, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, оскільки останньою не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що діями відповідача їй завдано моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

З наведених мотивів рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ОСББ «Затишок 50/1» в користь ОСОБА_1 8 408,79 грн, з яких 588,69 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 7 820,10 грн нарахованих, але не виплачених відпускних без врахування обов`язкових платежів та зборів.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 березня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ОСББ «Затишок 50/1» в користь ОСОБА_1 8 408,79 грн, з яких 588,69 грн заробітної плати та 7 820,10 грн відпускних без врахування обов`язкових платежів та зборів.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук