Справа № 148/369/21
Провадження № 22-ц/801/1638/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 рокуСправа № 148/369/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тульчинської міської ради Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання рішення Кинашівської сільської ради Тульчинського району № 90 від 14.07.2004 недійсним, скасування права власності на житловий будинок,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Ковганича С. В. в приміщенні суду в м. Тульчин, повний текст рішення складено 13 липня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

26 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 , Тульчинської міської ради Вінницької області про визнання рішення сільської ради недійсним, скасування права власності на житловий будинок.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 лютого 1993 року рішенням № 2 Кинашівської сільської ради народних депутатів ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво житлового будинку із господарськими будівлями по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0.17 га. На підставі даного рішення ОСОБА_5 отримано дозвіл на проведення будівельних робіт.

Згідно п. 1.6 рішення Кинашівської сільської ради Тульчинського району № 33 від 15.03.2000 надано дозвіл ОСОБА_5 на відчуження незакінченого будівництва в АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.7 даного рішення із ОСОБА_5 списано земельну ділянку площею 0.17 га по АДРЕСА_1 . Також цим же рішенням, на підставі статті 19 ЗК України, у редакції від 06.04.1999, ОСОБА_1 надано вказану ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В подальшому, вона разом із чоловіком здійснили будівництво житлового будинку та по завершенню будівництва почали в ньому проживати, здійснивши реєстрацію місця проживання та оформивши (зі змінами) договори на надання комунальних та телекомунікаційних послуг, які були укладені між її чоловіком ОСОБА_6 та СО «Тульчинські ЕМ» ВАТ «АК Вінницяобленерго» у 16.01.2008 та 24.03.2010 між нею та ВАТ «Укртелеком». Даному житловому будинку було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідно до повідомлення Кинашівської сільської ради від 26.05.2020 № 361, будинок АДРЕСА_1 , на який зареєстровано право власності на ОСОБА_2 та булинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована ОСОБА_1 , являється одним і тим самим будинком.

Зазначає, що позивачем фактично набуто право власності на новостворену річ - житловий будинок із господарськими будівлями.

На початку 2004 року ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_1 зареєструвати на її ім`я будинок, про який вказано вище і вона надала йому всі наявні в неї документи. Однак, на початку 2020 року коли вона звернулась до Кинашівської сільської ради з метою отримати дозвіл на розробку технічної документації для отримання у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , то в усній формі нею отримано відмову з посиланням на те, шо на вказаний житловий будинок за даними Кинашівської сільської ради оформлено право власності на ОСОБА_2 - дружину ОСОБА_3 ..

Отримавши в установленому законом порядку копії документів їй стало відомо, шо ОСОБА_2 отримала право на забудову житлового будинку 23 травня 1990 року відповідно до дозволу виконкому Кинашівської сільської ради № 109. У відповідності до відповіді архівного сектору Тульчинської РДА Вінницької області № 52 від 10 лютого 2020 року даного рішення взагалі не існує. Окрім цього дані обставини не відповідають рішенню Кинашівської сільської ради Тульчинського району № 33 від 15 березня 2000 року.

Згідно відповіді на адвокатський запит 24 лютого 2020 року за вих. №160 Кинашівською сільською радою надано інформацію, що вулиця Заболотного була створена в с. Нестерварка в 1993 році.

Тобто право власності на ОСОБА_2 зареєстровано у порушення вимог закону та з порушенням її права власності.

Дані обставини також встановлено в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження рішення №109 від 23.05.1990 (копія якого перебуває в інвентаризаційній справі КП Тульчинського МБТІ №10695), яке являлося першочерговим документом на підставі якого видавалися послідуючі документи, що стали підставою набуття права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , є сфальсифікованим. Однак вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З огляду на зазначене вище, рішення Кинашівської сільської ради № 90 від 14 липня 2004 року, відповідно до якого видано правовстановлюючий документ на право власності на ім`я ОСОБА_2 прийнято на підставі сфальсифікованого рішення № 109 від 23 травня 1990 року, а тому право власності ОСОБА_2 набуто на підставі сфальсифікованих (підроблених) документів.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила :

-визнати незаконним та скасувати рішення Кинашівської сільської ради № 90 від 14 липня 2004 року про надання у власність ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 ;

-скасувати державну реєстрацію права власності житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстрованого за ОСОБА_2 ..

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 липня 2021 року до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 123).

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 липня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Кинашівської сільської ради № 90 від 14 липня 2004 року про надання у власність ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованого за ОСОБА_2 ..

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та Тульчинської міської ради судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень), по 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) з кожного.

В стягненні судових витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу відмовлено.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 серпня 2022 року виправлено описку, допущену при ухваленні вступної та резолютивної частин рішення суду, а також складанні повного тексту рішення у справі, а саме : в четвертому абзаці резолютивної частини рішення заміст «Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та Тульчинської міської ради судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень), по 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) з кожного» вказано «Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень), по 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) з кожного». (т. 2 а. с. 41).

Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції, ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що у справі відсутні докази наявності усної чи письмової угоди між позивачем та Баришніковими щодо продажу саме ОСОБА_1 нерухомого майна. Також відсутні докази про порушення будь-якого права позивачки, що позивачем було придбано фундамент як частину будівлі, що її працею чи за її кошти зводився даний будинок, докази придбання будівельних матеріалів, відсутні акт введення будинку в експлуатацію, документ, який би підтверджував право власності на земельну ділянку чи право користування нею.

Окрім цього, зазначається, що позивачем неправильно визначено коло відповідачів, оскільки ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , який був за клопотанням відповідача залучений до участі у справі в якості третьої особи. Оскільки майно набуте в період шлюбу, воно є спільною сумісною власністю подружжя, то будь який спір відносно майна має вирішуватись за участю всіх співвласників.

Стверджує, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові, оскільки позивач вказувала що у 2004 році віддала документи третій особі для реєстрації права власності за нею на будинок, тому позивач мала можливість дізнатись про порушення свого права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її адвокат Чернілевська Р. В. підтримали апеляційну скаргу, надавши пояснення аналогічні викладеним у ній обставинам.

ОСОБА_1 та її адвокат Кугутюк О. В. просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, погодившись з висновками суду першої інстанції.

Третя особа ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з огляду на наступне.

У справі вставнолено наступні обставини.

По ОСОБА_1

15.03.2000 рішенням виконкому Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 33 «Про розгляд заяв і скарг громадян» ОСОБА_1 наділено земельною ділянкою згідно ст. 19 ЗК України в АДРЕСА_1 0,17 га.

/т. 1 а. с. 7-8/

Відповідно до копії домової книги, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 29 липня 2004 року.

/т. 1 а. с. 49-52/

По ОСОБА_2

23.05.1990 року рішенням виконавчого комітету Кинашівської сільської Ради народних депутатів № 109 Кліпач надано дозвіл на будівництво на виділеній земельній ділянці 0, 18 га в АДРЕСА_1 .

/ т. 1 а. с. 6/

Відповідно до копії акту № 3 прийому виконаних робіт по об`єкту Заболотного, 2 за травень 1995 року, по АДРЕСА_2 були проведені будівельні роботи за договором від "Союз ЛТД"

/т. 1 а. с. 59, 87/

Згідно з копією акту № 4 прийому виконаних робіт по об`єкту Заболотного, 2 за серпень 1995 року, по АДРЕСА_2 були проведені будівельні роботи, замовником яких був ОСОБА_7 , а підрядником за договором від "Союз ЛТД" було РСУ 6

/т. 1 а. с. 55, 86/

Згідно з копії витягу з рішення 10 сесії 4 скликання Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 25 грудня 2003 року «Про передачу земельної ділянки у власність», сесія сільської ради вирішила передати безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,18 га, в тому числі 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_2

/т. 1 а. с. 85/

16.06.2004 року затверджено Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації в АДРЕСА_2 заявника ОСОБА_2

/т.1 а. с. 61/

14.07.2004 рішенням виконкому Кинашівської сільської ради № 90 «Про оформлення права приватної власності на об`єкт нерухомого майна» було вирішено оформити право приватної власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та видати свідоцтво про право приватної власності, про що свідчить копія даного рішення

/т. 1 а. с. 91/

06.10.2004 виконавчим комітетом Кинашівської сільської ради на підставі рішення виконкому Кинашівської сільської ради № 90 від 14.07.2004 на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 , про що свідчить його копія

/т. 1 а. с. 92/

Згідно з копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виготовлений 25 серпня 2020 року на ім`я ОСОБА_8 , житловий будинок було споруджено в 1998 році

/т. 1 а. с. 95-96/

Відповідно до копії вимоги про звільнення будинку від 12 жовтня 2020 року ОСОБА_2 вимагала від ОСОБА_1 та ОСОБА_9 звільнити належний їй житловий будинок та знятися із реєстрації

/т. 1 а. с. 98/

Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 08 лютого 2021 року, до Тульчинського ВП НВП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , про те, що ОСОБА_3 , шляхом обману та зловживання довірою, під приводом оформлення права власності на житловий будинок, зареєстрував право власності на свою дружину ОСОБА_2 . Відомості по даному факту було внесено до ЄРДР за №0000042 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що рішення виконавчого комітету Кинашівської сільської ради №109 від 23 травня 1990 року не відповідає дійсності та є сфальсифікованим. Досудовим розслідуванням встановлено, що реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 здійснена на підставі документів, які були видані відповідно до неіснуючого рішення. Встановити місце знаходження оригіналу рішення №109 від 23.05.1990 в ході проведення слідчих дій не представилось можливим. Відтак, начальник сектору дізнання Тульчинського РВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області Процишен В. прийшов до висновку, що оскільки оригіналів документів не збереглося, встановити факт підробки рішення ОСОБА_3 не представляється можливим, однак беручи до уваги встановлені обставини можна стверджувати, що рішення №109 від 23.05.1990 є підробним, та постановив кримінальне провадження №0000042 від 01.09.2020 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення;

/т. 1 а. с. 18-19/

Відповідно до копії домової книги, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 12 листопада 2004 року, знята з реєстрації 11 серпня 2011 року.

/т. 1 а. с. 49-52/

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ксерокопія рішення виконавчого комітету Кинашівської сільської Ради народних депутатів від 23 травня 1990 року № 109 не є належним доказом, який би підтверджував той факт, що ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , оскільки оригіналу даного рішення не існує та не могло існувати. Окрім того, вулиця Заболотного створена лише у 1993 році, а наділ земельних ділянок по даній вулиці розпочався з вересня 1992 року, відтак у даному рішенні не могла бути зазначена назва вулиці, якої на той час ще не існувало. Із ксерокопії даного рішення також видно, що воно завірено печаткою із зображенням малого герба України, якої на той час не могло існувати, так як зображення малого герба України з`явилось лише у 1992 році.

Судом взято до уваги, що ОСОБА_2 та третя особа вказали, що земельну ділянку вони купляли у ОСОБА_5 , яка отримала дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 лише 10 лютого 1993 року, тому аж ніяк у 1990 році ОСОБА_2 не могла будь яким чином, в тому числі і на підставі рішення виконкому Кинашівської сільської Ради народних депутатів отримати земельну ділянку по АДРЕСА_2 від останньої. Ксерокопія рішення виконавчого комітету Кинашівської сільської Ради народних депутатів від 23 травня 1990 року № 109 має ознаки підробки, а тому розцінюється судом як фіктивне.

Суд дійшов висновку, що фіктивне рішення виконавчого комітету Кинашівської сільської Ради народних депутатів від 23 травня 1990 року № 109 стало підставою для передачі безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_2 та зверненні останньої 20 квітня 2004 року до КП "Тульчинське МБТІ" для проведення інвентаризації житлового будинку по АДРЕСА_2 для введення його в експлуатацію, що в подальшому призвело до незаконного оформлення права власності за ОСОБА_2 на даний житловий будинок.

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК України), а тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то зазначити, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

За змістом наведених норм процесуального права суд може задовольнити позов лише тієї особи, яка має право пред`явлення вимоги до відповідачів. У разі відсутності у позивача такого права, його вимоги не підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 2-216/2011 (провадження № 61-5909св18).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вінницький апеляційний суд вважає, що при вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно порушуються права позивача у зв`язку з наданням у власність ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_2 , а також судом не з`ясовано, в чому саме полягає порушення законних прав позивача.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 рішенням сільської ради від 15.03.2000 року була надана земельна ділянка в АДРЕСА_1 (без зазначення номеру) площею 0,17 га згідно ст. 19 ЗК України.

Відповідно до статті 19 ЗК України, в редакцій чинній станом на 15 березня 2000 року, сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачу надавалася земельна ділянка в порядку вимог ст. 19 ЗК України, а не в порядку вимог ст.ст. 31, 32 цього Кодексу (тобто така, що не перебуває у власності або користуванні інших осіб), посилання позивача на дозвіл на проведення будівельних робіт та пояснювальну записку до проекту забудови земельної ділянки на ім`я попереднього користувача ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 10) є безпідставним, з огляду на те, що у відповідності до вимог ст. 19 ЗК України надання земельних ділянок здійснювалося за проектами відведення цих ділянок, розробка яких проводилася на підставі особистої заяви громадянина, який бажав отримати земельну ділянку.

Позивачем не доведено, що нею замовлялася проектна документація на земельну ділянку саме за адресою АДРЕСА_2 .

Доказів того, що позивачем було вжито дій, передбачених ст. 19 ЗК України для отримання у користування земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,17 га суду не надано.

Наданий позивачем проект забудови земельної ділянки на ім`я ОСОБА_5 без зазначення у ньому координат поворотних точок, суміжних землекористувачів, тощо, також не доводить того факту, що земельна ділянка, яка була в користуванні ОСОБА_5 та земельна ділянка відповідача ОСОБА_2 є однією і тією ж земельною ділянкою.

З огляду на вимоги ч. 2 ст. 78 ЦПК України, відповідно до яких обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача, що факт належності їй земельної ділянки, яка належала раніше ОСОБА_5 та ідентичність даної земельної ділянки з ділянкою, якою користується ОСОБА_2 , а також належності позивачці будинку за адресою АДРЕСА_2 , як новоствореної речі (ст. 331 ЦК України) доводиться показами свідків.

Посилання позивача на належність їй земельної ділянки, яка раніше була в користуванні ОСОБА_5 колегією суддів відхиляється також і відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, оскільки у змісті рішення сільської ради Тульчинського району від 15.03.2000 р. № 33 «Про розгляд заяв і скарг громадян» містяться розбіжності у прізвищах осіб , а саме: ОСОБА_5 дозволено відчудження незакінченого будівництва в АДРЕСА_1 , та списано у ОСОБА_10 земельну ділянку згідно ст. 27 п.1 ЗК України 0,17 га в АДРЕСА_1 . Що дані особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особою, суду доказів надано не було.

Окрім цього, відповідно до копії витягу з рішення 10 сесії 4 скликання Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 25 грудня 2003 року «Про передачу земельної ділянки у власність», сесія сільської ради вирішила передати безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,18 га, в тому числі 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_2 .

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона набула права власності на спірний житловий будинок як новостворену річ (стаття 331 ЦК України) суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки предметом спору є визнання рішення сільської ради недійсним, скасування права власності на житловий будинок, а не визнання права власності на новостворену річ. Позивачем не доведено, що нею було придбано фундамент спірної будівлі в АДРЕСА_2 , що її працею чи за її кошти зводився спірний житловий будинок, придбавались будівельні матеріали, відсутній акт введення будинку в експлуатацію, документ, який би підтверджував наявність права власності на земельну ділянку чи право користування нею.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована у житловому будинку по АДРЕСА_2 , про що свідчить домова книга заведена на ОСОБА_2 у 2004 році. Дана реєстрація була здійснена 29 липня 2004 рокуза згодою власника будинку.

Враховуючи, що позивачем недоведено, що рішенням Кинашівської сільської ради № 90 від 14.07.2004 року про надання у власність ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_2 порушені права позивача, а також, що використання відповідачем ОСОБА_2 своєї власності завдає шкоди правам та свободам позивачці, колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено порушення її прав відповідачами. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову суд апеляційної інстанції відмовляє за недоведеністю, тому відсутні правові підстави для вирішення клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1362 грн.

Ураховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, відтак судовий збір сплачений відповідачем в розмірі 1362 грн за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 липня 2022 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тульчинської міської ради Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання рішення Кинашівської сільської ради Тульчинського району № 90 від 14.07.2004 недійсним, скасування права власності на житловий будинок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 26 вересня 2022 року.