Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3848/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2022 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий - суддя Левко Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Гонтар Людмила Іванівна, про визнання права власності на спадкове майно за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бровді І.А., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І., про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 січня 1969 року позивачка одружилась із своїм чоловіком ОСОБА_3 , 1946 року народження. У шлюбі подружжя ОСОБА_1 побудували житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дане майно рахується за чоловіком позивачки на підставі записів погосподарської книги згідно довідки Виногрдівської міської ради від 08.07.2022 № 19.4-21/475. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, заповіту не залишив. На день смерті спадкодавця разом з ним, крім позивачки проживала їх дочка ОСОБА_2 (відповідачка по справі) та син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За прийняттям спадщини в порядку спадкування за законом позивачка звернулася до приватного нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено.

Позивачка та її представник в підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 будучи повідомленою про день, час та місце проведення підготовчого засідання належним чином, в підготовче засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення та просить суд розглянути справу у її відсутність.

Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в підготовче засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачкою, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_3 на день смерті проживав за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Виноградівської міської ради № 19.4.-21/332 від 04 липня 2022 року.

За час свого життя чоловік позивачки заповіт не залишив.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, спадкування після смерті чоловіка позивачки відбувалось за правилами, встановленими ЦК 1963 р.

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

На день смерті спадкодавця з ним у спадковому житловому будинку була зареєстрована та проживала його дружина - позивачка по справі ОСОБА_1 , їх дочка , відповідачка по справі ОСОБА_2 та їхній син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, позивачка після смерті свого чоловіка відповідно до ст.549 ЦК Української РСР , як спадкоємець за законом першої черги спадщину прийняла.

Відповідачка ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї матері, позивачки по справі ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Берегівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І., де їй надано лист-відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за № 25/01-16 від 06.07.2022, згідно якого підставою для відмови у видачі свідоцтва стало відсутність правовстановлюючих документів на майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи встановлено, що правовстановлюючі документи на спадкове майно за спадкодавцем не оформлено.

Такий рахується за ОСОБА_3 згідно записів в погосподарській книзі №10 за 1991-1995 р.р., особовий рахунок - НОМЕР_1 , відповідно до довідок Виноградівської міської ради від 04 липня 2022 року № 19.4.-21/332 та від 08.07.2022 № 19.4-21/475.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Я вбачається із довідки № 750 від 15 липня 2022 року, виданої КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» Житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , рахується за ОСОБА_3 .

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок та довідки, виданих КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації», за покійним чоловіком позтвачки рахувалось майно, що знаходиться в АДРЕСА_1 - житловий будинок, із площею під усім будинком 108,1 кв. м , загальною корисною площею 74,0 кв. м , в тому числі житлова площа 31,8 кв.м під літерою А, під літерою Б розміщений сарай площею 15,0 кв. м, під літерою В розміщена літня кухня площею 47,0 кв. м, під літерою Г сарай площею 20,7 кв. м, під літерою Д корівник площею 26,2 кв. м під літерою Е вбиральня площею 1,6 кв. м, під літерою Ж сарай площею 11,2 кв. м, під №1 розміщені ворота, під №2 огорожа. Рік будівництва житлового будинку - 1991.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у підготовчому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 525, 527, 534, 541, 542, 548, 549 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963 року, ст.ст.16, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 169, 200, 206, 213-215, 259, 263 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканкою АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, де житловий будинок, із площею під усім будинком 108,1 кв. м, загальною корисною площею 74,0 кв. м, в тому числі житлова площа 31,8 кв. м, під літерою А, під літерою Б розміщений сарай площею 15,0 кв. м, , під літерою В розміщена літня кухня площею 47,0 кв. м, , під літерою Г сарай площею 20,7 кв. м, під літерою Д корівник площею 26,2 кв. м, під літерою Е вбиральня площею 1,6 кв. м, під літерою Ж сарай площею 11,2 кв. м, під №1 розміщені ворота, під №2 огорожа, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко