Справа № 155/174/22 Головуючий у 1 інстанції: Сметана В. М.
Провадження № 22-ц/802/746/22 Категорія: 37 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 14 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13 годині 45 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи спеціалізованим вантажним фургоном Mercedes-Benz Sprinter 513 Intercargo Truck F15321, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Устилуг-Луцьк-Рівне зі сторони міста Рівне в напрямку міста Луцьк, на 132 км вказаної дороги, поблизу села Дерев`яне, допустив наїзд у задню частину вантажного автомобіля ЗИЛ 131, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, під керуванням ОСОБА_4 . У результаті ДТП пасажир спеціалізованого вантажного фургону Mercedes-Benz Sprinter 513 Intercargo Truck F15321, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 загинув на місці події.

Зазначає, що 31 жовтня 2019 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» подала заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах потерпілого батька загиблого - позивача ОСОБА_1 , до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», а 27 липня 2021 року надало відповідачу товарний чек на суму 64000 грн та інші докази про понесені витрати на спорудження пам"ятника. Листом №8/к/у від 12 листопада 2021 року відповідач повідомив про виплату частини страхового відшкодування в сумі 50076 гривень за відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання і спорудження нагробного пам`ятника. Вважає, що відповідач не в повному розмірі сплатив суму страхового відшкодування.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на його користь невиплачену суму страхового відшкодування в розмірі 50076,00 гривень, а також судові витрати.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 50076 гривень. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в дохід держави судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вимоги п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», згідно з яким у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Вказував, що взаємопов`язаність та сукупність дій у завданні шкоди позивачу водіїв транспортних засобів, які зіткнулись, визначає відповідальність за заподіяння неподільної шкоди (смерті ОСОБА_5 ) декількох осіб, а саме двох, отже підлягає до застосування п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Зазначив, що місцевий суд проігнорував, що перед потерпілими пасажирами несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13 годині 45 хвилин ОСОБА_3 , керуючи спеціалізованим вантажним фургоном Mercedes-Benz Sprinter 513 Intercargo Truck F15321, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Устилуг-Луцьк-Рівне зі сторони міста Рівне в напрямку міста Луцьк, на 132 км вказаної дороги, поблизу села Дерев`яне, допустив зіткнення у задню частину вантажного автомобіля ЗИЛ 131, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався у попутному напрямку. У результаті ДТП пасажир спеціалізованого вантажного фургону Mercedes-Benz Sprinter 513 Intercargo Truck F15321, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 загинув на місці події.

Вина ОСОБА_3 , у вчиненні ДТП, внаслідок якої загинув син позивача ОСОБА_5 , встановлена вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 01 червня 2021 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки Mercedes-Benz Sprinter 513 Intercargo Truck F15321, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

Також встановлено, що ОСОБА_1 є батьком загиблого ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, а також довідкою про склад сім`ї (а.с.21, 22).

Як вбачається із заяви ОСОБА_6 , яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_5 , вона відмовилась від належної їй частки страхового відшкодування на користь позивача ОСОБА_1 (а.с. 23).

31 жовтня 2019 року представник ОСОБА_2 в інтересах позивача звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування - моральної шкоди та відшкодування витрат, понесених на поховання, в розмірі 60406 гривень. (а.с.19-20).

09 грудня 2019 року та 27 липня 2021 року ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 було надіслано ПрАТ «СК Арсенал Страхування», в доповнення до заяви від 31 жовтня 2019 року про виплату страхового відшкодування, докази про понесення витрат на поховання та спорудження нагробного пам`ятника на суму 64000 грн .

За результатом розгляду страхової справи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» зазначило, що до виплати ОСОБА_1 підлягає 50076,00 гривень моральної шкоди та 50076,00 гривень витрат на поховання та спорудження нагробного пам`ятника. Однак, у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було проведено часткову виплату страхового відшкодування лише в розмірі 50076,00 гривень. (а.с.40).

Зі змісту позовних вимог слідує, що ОСОБА_1 просить відшкодувати йому невиплачене страхове відшкодування в розмірі 50076,00 гривень (а.с. 40).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України).

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (частина перша статті 1190 ЦК України).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення зазначеної норми Закону застосуванню в даних правовідносинах не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована з таких підстав.

Велика Палата Верховного Суду у п.п.40-42 своєї постанови від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 вказує, що внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті. Приписи останньої та пункту 36.3 статті 36 Закону N 1961-IV застосовні у тому разі, якщо декілька осіб є саме відповідальними за завдану шкоду, тобто якщо вони спільними неправомірними діями чи бездіяльністю її завдали. За таких умов не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати у відповідній пропорції незалежно від вини.

Отже, припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.

Припис пункту 36.3 статті 36 Закону N 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що розмір страхового відшкодування на користь позивача повинен відшкодовуватись страховиком водія ОСОБА_3 , відповідальність якого була застрахована відповідачем, та без поділу розміру заподіяної шкоди на іншого страховика або страхувальника, в діях якого не встановлено жодних порушень, а тому доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача в цій частині, є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив розмір стягнутих сум, оскільки відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених Законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону).

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України № 1961-IV).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у ст. 37 Закону № 1961-ІV.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 25.12.2019 року становила 4173 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача:

- недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою позивачу, у розмірі 50076,00 грн, виходячи з наступного розрахунку: 4173,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати) х 12 : 2 = 25038 грн);

- невиплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на поховання і спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 25 038,00 грн, виходячи із розрахунку: 4173,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 12 : 2).

Оскільки загальна сума відшкодування становила 100152 грн, враховуючи заяву матері покійного про відмову від отримання страхового відшкодування, та часткову сплату страховиком відшкодування в розмірі 50076 грн, то відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу невиплачену суму страхового відшкодування в загальному у розмірі 50076 грн.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у наведеній вище постанові від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 вважає, що з огляду на аргументацію її постанови у цій справі висновки про застосування частини другої статті 1188 ЦК України, сформульовані у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 2 липня 2019 року N 689/1388/16-к і Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 грудня 2018 року у справі N 715/1586/17, потребують конкретизації таким чином:

За змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.

За змістом частини другої статті 1188 ЦК України іншою особою, якій унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки власники (володільці), наприклад, транспортних засобів спільно завдали шкоди, є будь-яка третя особа. Вона може бути, зокрема, пішоходом або пасажиром транспортного засобу, від зіткнення із яким іншого транспортного засобу завдано шкоди. Іншою, ніж та, яка завдала шкоди, особою може бути і власник транспортного засобу, який передав право керування, а сам був пасажиром.

Отже, проаналізувавши зміст рішення суду в оскаржуваній частині з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів доходить висновку, що судом ухвалене правильне і законне рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що місцевим судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та ухвалене законне і обґрунтоване рішення. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367-369, 375, 381-384, 389, 390, 393 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 14 червня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.

Головуючий

Судді