КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/3600/20 Головуючий у 1-й інст. - Хоменко В.С.
Апеляційне провадження 22-ц/824/2367/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупредставника Головного управління Державної податкової служби у Львівській області - Янкович Наталії Андріївни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство юстиції України Департамент державної виконавчої служби Відділ примусового виконання рішень, ОСОБА_1 , про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про зняття арешту, накладеного постановою про накладення арешту СВ ПМ СДПІ з ВПП у м. Львові від 09 серпня 2011 року б/н на майно ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що накладений арешт на належне ОСОБА_1 майно порушує права банку як стягувача у виконавчому провадженні № 5157808, а також як іпотекодержателя за іпотечним договором № 28807Z186 від 21 серпня 2007 року.

Посилався на те, що арешт на належне ОСОБА_1 майно був накладений в межах кримінальної справи № 183-0145, закритої 11 жовтня 2011 року постановою Галицького районного суду м. Львова у справі № 4-1973/11. Рішення про скасування накладеного арешту, у передбаченому на той час процесуальним законодавством порядку, не приймалось.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року позов Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - задоволено.

Знято арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , реєстраційний № обтяження 11544844, зареєстрований 29 серпня 2011 року на підставі постанови про накладення арешту, б/н, 09 серпня 2011 року, обтяжувач: СВ ПМ СДПІ з ВПП у м. Львові, адреса: м. Львів, вул. Стрійська, буд. 35.

Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, 19 жовтня 2021 року представник Головного управління Державної податкової служби у Львівській області - Янкович Наталія Андріївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що арешт на майно було накладено у межах кримінальної справи за процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом, спір про право власності на майно між суб`єктами цивільних правовідносин відсутній, питання про скасування арешту підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства. Крім того посилається на те, що розгляд питання не належить до повноважень суду цивільної юрисдикції з огляду на правила ст. 19 ЦПК України, оскільки згідно з цими правилами в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Посилається на те, що спору про право на майно у цивільно - правовому сенсі не вбачається, оскільки ніхто не оспорює право власності ОСОБА_1 на арештоване нерухоме майно.

Крім того, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється КПК України і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Посилається на те, що запис про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 у державному реєстрі речових прав на майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, порушує права АТ «Укрексімбанк» та стягувача у виконавчому провадженні № 5157808, а також як іпотеко держателя за іпотечним договором від 21 серпня 2007 року № 28807Z186.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кримінальну справу в межах якої на майно ОСОБА_1 забезпечене іпотекою накладено арешт, закрито.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що 29 серпня 2011 року за № 11544844 реєстратором Львівської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на все нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено арешт.

Підставою для накладення арешту стала постанова про накладення арешту СВ ПМ СДПІ з ВПП у м. Львові від 09 серпня 2011 року б/н.

Звертаючись до суду позивач вказав, що накладений арешт порушує права банку як стягувача у виконавчому провадженні № 5157808, а також як іпотекодержателя за іпотечним договором № 28807Z186 від 21 серпня 2007 року, а вирішити питання про зняття вказаного арешту шляхом звернення до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області або прокурора на підставі приписів КПК України 1960 року наразі є неможливим.

Згідно наявних у справі матеріалів вбачається, що відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 212 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ з ВПП у м. Львові Лещух І.Я. від 09 серпня 2011 року б/н у вказаній кримінальній справі накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2011 року, скасовано постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 212 КК України.

Рішення про скасування накладеного арешту у передбаченому на той час процесуальним законодавством порядку не приймалося.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 28807Z186 від 21 серпня 2007 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321, ст. 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Іпотека, за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. ч. 6, 7 ст. 3 вказаного Закону у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Як встановлено з матеріалів справи, оспорюваний арешт накладено на майно позивача у межах кримінальної справи постановою слідчого від 09 серпня 2011 року.

Відповідно до ст. ст. 126, 214, 404 КПК України від 28.12.1960 року, чинного на час накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Слідчий закриває справу мотивованою постановою, в якій, крім даних, передбачених у ст. 130 цього Кодексу, зазначає: відомості про особу обвинуваченого, суть справи, підстави для закриття справи, рішення про скасування запобіжного заходу і заходів по забезпеченню цивільного позову та можливої конфіскації майна, а також рішення в питанні про речові докази відповідно до ст. 81 цього Кодексу.

Якщо у виправданого або у особи, щодо якої справа закрита, були вилучені документи, цінності та інші предмети чи був накладений арешт на майно, копія вироку, що набрав законної сили, або ухвала апеляційної чи касаційної інстанції направляються відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей та інших предметів, а також для зняття арешту з майна.

Таким чином, судом встановлено, що вказаними вище процесуальними нормами передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття, або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба, а власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.

19.11.2012 року набрав чинності КПК України від 13.04.2012 року № 4651-VI, відповідно до п. 2 Прикінцевих положень якого визначено, що з дня набрання чинності цим Кодексом втрачають чинність, зокрема, КПК України з наступними змінами.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, а пунктами 4,5,8 ч.3 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити:

-зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

-перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

В позовній заяві позивач просить зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , рестр. № обтяження 11544844, зареєстрований 29 серпня 2011 року на підставі постанови про накладення арешту, б/н, 09 серпня 2011 року, обтяжувач СВ ПМ СДПІ з ВПП у м. Львові, адреса: м. Львів, вул. Стрійська, буд. 35 (а.с.6).

Відповідно до ч.5 та ч.6 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Підставою для накладення арешту, як слідує із позовної заяви, стала постанова старшого слідчого СВ ПМ СДПІ у м. Львові Лежух І.Я. від 09 серпня 2011 року б/н, якою у кримінальній справі накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Однак, як встановлено апеляційним судом оскаржувана постанова слідчого Лежух І.Я., якою накладено арешт, відсутня в матеріалах справи.

Позивачем не було заявлено до суду клопотання про витребування вищевказаної постанови.

Таким чином, судом задоволені позовні вимоги за відсутності в матеріалах позовної заяви копії або оригіналу постанови слідчого Лежух І.Я., саме на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , що призвело до порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної податкової служби у Львівській області - Янкович Наталії Андріївни - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2022 року.

Головуючий

Судді