У Х В А Л А

Справа № 183/8686/21

№ 2-з/183/110/22

28 вересня 2022 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Павлюк А.І.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ткаченка Дениса Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Ніна Петрівна, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Ніна Петрівна, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та договору іпотеки.

26 вересня 2022 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій представник позивача просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви зазначає, що 07.06.2006 позивач нібито отримав кредит у ПАТ «Альфа-Банк» у сумі 50000 доларів США для купівлі житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою. Вказаний житловий будинок та земельну ділянку передано банку в іпотеку за договором від 07.06.2006. Позивач зазначає, що про вищевказані обставини дізнався лише 22.11.2019, на підставі постанови приватного виконавця щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 114418,60 доларів США. Позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та дізнався про укладені від його імені договори купівлі-продажу, кредиту, іпотеки. Проте вказаних договорів він не підписував, у нотаріуса присутнім не був, у зв`язку з чим у судовому порядку оскаржує дійсність цих договорів. На підставі виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором виконавчою службою виставлено на торги належне позивачу майно квартиру АДРЕСА_1 , за результатами яких власником вказаної квартири став відповідач ОСОБА_2 . З метою недопущення повторного продажу квартири, просить накласти арешт на неї та заборонити здійснення щодо вказаного майна будь-яких реєстраційних дій.

Заява розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому заявив позовні вимоги: визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , укладені 07.06.2006; визнати недійсним іпотечний договір №509 від 07.06.2006.

Крім того, 26.09.2022 представник позивача подав заяву про зміну предмета позову, у якій, крім наведених вище позовних вимог, заявлено позовну вимогу про визнання недійсним кредитного договору від 07.06.2006. Питання про прийняття вказаної заяви станом на час розгляду заяви про забезпечення позову судом не вирішено.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище статей, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і находяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150ЦПК України).

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , на яку просить накласти арешт представник позивача, не стосується предмету спору у даній справі.

Заява про забезпечення позову не містить обґрунтувань того, яким чином невжиття заходу забезпечення позову у вигляді арешту вищевказаної квартири може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду у справі про визнання недійсними договорів щодо житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права і врахувавши зміст позовних вимог, проходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову у визначений заявником спосіб.

Керуючись ст.ст. 149-151, 247 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ткаченка Дениса Володимировича про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Ухвала суду складена і підписана 28 вересня 2022 року .

Суддя Оладенко О.С.