КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/3915/16 Головуючий у І інстанції Ларіонова Н.М.
Провадження №22-ц/824/7077/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О. Таргоній Д.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування посвідченого 11-ю Київською державною нотаріальною конторою 16 липня 2008 року № 6-2077, право власності на яку зареєстровано 28 травня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в м. Києві. В квартирі АДРЕСА_2 мешкають син позивача - ОСОБА_5 , мати позивача ОСОБА_6 та батько позивача ОСОБА_7 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року по справі № 2-261/11 було припинено право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 та будинок був поділений в натурі, виділено позивачу та ОСОБА_4 частину домоволодіння, ОСОБА_8 також частину домоволодіння.

22 листопада 2015 року квартиру позивача було залито водою, з вини відповідача ОСОБА_8 - власника сусідньої квартири АДРЕСА_3 і розташована в другій половині приватного будинку в результаті чого частина стіни великої кімнати площею 21,1кв.м. та частина стіни спальні площею 12,8 кв.м. залиті водою зі сторони ванної кімнати площею 2,6 кв.м. та кухні відповідача площею 20,8 кв.м.

25 листопада 2015 року комісією ЖЕД складений Акт обстеження квартири АДРЕСА_2 , та встановлено факт того, що в ній 22 листопада 2015 року трапилося залиття частини стіни великої кімнати та частини стіни спальні водою зі сторони квартири АДРЕСА_4 . Актом також встановлено, що ймовірною причиною замокання стін у квартирі АДРЕСА_2 від сантехнічного обладнання у побудованій ванній кімнаті у сусідній квартирі АДРЕСА_4 , але , мешканці квартири АДРЕСА_4 не надали доступу до свого помешкання, чим перешкодили встановленню точної причини залиття стін у квартирі АДРЕСА_2 . 16 грудня 2015 року «Центр експертної оцінки» надав звіт № 189/15 та висновок про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкоджених стін у квартирі АДРЕСА_2 , у відповідності до якого вартість ремонтно- відновлювальних робіт оздоблення пошкоджених стін у житлових кімнатах внаслідок залиття водою у квартирі АДРЕСА_2 , становить - 24326,23 грн. При цьому, як зазначено в позові, позивачу також завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 20 тис. грн. Відповідач не визнає обов`язку по відшкодуванню шкоди, що змусило позивача звернутись за захистом свого права до суду.

В липні 2017 року позивачем було уточнено позовні вимоги, згідно яких ОСОБА_9 просила стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заподіяну їй матеріальну шкоду внаслідок залиття кімнат у квартирі у розмірі 24326,23грн. в рівних частинах з кожного; моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., а також 1300,00 грн. за проведення оцінки ремонтно-відновлювальних робіт та визначення розміру шкоди - в рівних частинах з кожного, та судові витрати.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року за клопотанням представника відповідачів - адвоката Лошакова Д.С. було закрито провадження у справі в частині вимог про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.205 ч.1 п.6 ЦПК України (2004 року) в зв`язку з тим, що дані правовідносини не допускають правонаступництва.

На підставі викладеного в позові, ОСОБА_3 просила суд першої інстанції стягнути з відповідачів на свою користь 34338 грн. 82 коп. як відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, 3234 грн. - в рахунок відшкодування витрат на проведення дослідження з визначення матеріального збитку та судові витрати: 14000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу та 1409 грн. 60 коп. - судового збору.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 25 626,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі по 4 326,6 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг зводяться до того, що акти про залиття житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_2 були складені без будь-якого огляду квартири АДРЕСА_4 , відтак є незрозумілим яким чином комісія без попереднього огляду та обстеження квартири АДРЕСА_4 встановила причину залиття та визначила винну особу у заподіянні матеріальної шкоди. Допитані в суді першої інстанції свідки, фактично спростували викладені в акті обставини, а відтак він є неналежним та недопустимим доказом у справі і не підтверджує факт залиття квартири позивача саме з вини відповідача.

Таким чином, надані позивачем акти, складені з порушенням вимог закону, не містять відомостей щодо конкретних причин затоплення квартири позивача та не містять жодних фактів, на підставі яких у суду першої інстанції були наявні достатні підстави для встановлення вини відповідачів у настанні обставин, що призвели до затоплення квартири позивача.

Крім того, в доводах апеляційних скарг зазначають, що жодних листів від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз із зазначенням реквізитів оплати за проведення експертизи не отримували та погоджень щодо строків проведення такої експертизи не надавали, а тому під час постановлення рішення, суду першої інстанції необґрунтовано послався на те, що відповідачі підтвердили отримання клопотання експерта разом із квитанцією про оплату рахунків.

На підставі викладеного в апеляційних скаргах, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з тим, що суддя-доповідач та судді-учасники колегії перебували у відпустках, у суду була відсутня можливість розглянути дану цивільну справу в межах строку, що визначений ст. 371 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_5 , що підтверджується Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року у справі №2-261/11, Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2012 р., та відомостями про зареєстровані права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, згідно умовних обозначень позивачу та третій особі належить квартира АДРЕСА_2 , а відповідачам квартира АДРЕСА_4 у вказаному будинку.

22 листопада 2015 року сталося залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим ОСОБА_6 звернулась до ЖЕД з відповідною заявою (т. 1, а.с. 29).

25.11.2015 року комісією працівників ЖЕД приватного сектора проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 , про що складено відповідний акт, затверджений начальником ЖЕД приватного сектора 27.11.2015 р. (т. 1 а.с. 30).

Відповідно до вищезазначеного акту, залиття квартири АДРЕСА_2 сталося в житловій кімнаті площею 21,1 кв.м., стіна якої спільна з квартирою АДРЕСА_4 , виявлені сліди замокання від підлоги до стелі, площа замокання складає біля 8-ми кв.м., внаслідок чого необхідно виконувати ремонт штукатурки стіни та заміну шпалер кімнати. Причиною замокання стіни виникає від побудованої ванної кінати в квартирі АДРЕСА_4 , власником якої є сусід ОСОБА_8 , якому рекомендовано виявити затікання стіни в квартирі АДРЕСА_2 та ліквідувати причину.

07 грудня 2015 року ОСОБА_6 звернулась до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» щодо виявлення додаткових слідів замокання у квартирі АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 31)

09 грудня 2015 року був складений Акт комісії, до складу якої входили інженер- кошторисник відділу ремонтів та нагляду за безпечною експлуатацією будівель ОСОБА_11 , майстрами ЖЕД приватного сектору Подільського району Канюкою Н.І. та ОСОБА_12 , акт був затверджений директором КП Крикун А.Є. (том 1 а.с. 32-33).

Актом встановлено, що ймовірною причиною замокання стін у квартирі № З від сантехнічного обладнання у побудованій ванній кімнаті у сусідній квартирі АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_8 . Під час обстеження мешканці квартири АДРЕСА_4 не надали доступу до свого помешкання, чим перешкодили встановленню точної причини залиття стін у квартирі АДРЕСА_2 . При таких обставинах, з підстав викладених вище випливає, що власник квартири АДРЕСА_4 відмовляється підписувати Акт.

З заявою про огляд квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 зверталась до управління поліції в Подільському районі ГУ НП міста Києва (том 1, а.с. 64), матеріали по якій були списані з огляду на відсутність складу злочину (том 1, а.с. 65).

Згідно звіту № 189/15 (визначення розміру матеріальних збитків), складеного «Центром експертної оцінки» фізичною особою - підприємцем « ОСОБА_13 » від 16.12.2015 р. - розмір матеріального збитку, який завдано в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 станом на момент складання даного звіту становить 24 326, 00 (том 1 а.с. 35-62).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що працює в комунальному підприємстві інженером-кошторисником, та саме вона складала акт про обстеження щодо залиття квартири АДРЕСА_2 від 09.12.2015 р., комісія по акту була створена на підставі звернення ОСОБА_6 . Під час огляду квартири АДРЕСА_2 виявлено тріщину та ознаки залиття, відповідач двері у квартиру АДРЕСА_4 не відкрив, або вдома його не було. Підтвердила всі обставини, викладені в акті.

Свідок ОСОБА_14 показала, що є сусідкою по будинках зі сторонами, буває у гостях позивача приблизно 3 рази на рік, вказала, що мешкає в будинку по тій самій вулиці та ближче до озера, та жодного разу її будинок не страждав від підвищеної вологості, тим паче з ознаками затоплення. При відвіданні квартири АДРЕСА_2 , після залиття, та бачила велику вологу пляму на стіні від сусідства з квартирою АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_15 показала, що є сусідкою сторін, при цьому була присутня під час оформлення актів, на яких проставляла підпис, зазначила, що обставини, викладені в актах відповідають дійсності, та в квартирі АДРЕСА_2 дійсно малась велика волога пляма на стіні з перетину з сусідською квартири АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_16 показала, що є знайомою відповідача біля 8 років, і не бачила жодних вологих плям з ознаками залиття в квартирі АДРЕСА_4 відповідача, при цьому з листопада 2015 року вона не бачила, щоб відповідач щось ремонтував.

Допитана в судовому засіданні 13 вересня 2016 року як свідок ОСОБА_17 показала, що є сусідкою сторонам, та їй відомо про залиття квартири АДРЕСА_2 .

Судом встановлено та вбачається із вказаного вище акту від 25 листопада 2015 року, що причиною залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_2 , є побудова ванної кімнати в квартирі АДРЕСА_4 , власником якого є відповідач.

Форма такого акту, що встановлена наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» (надалі - Правила), збережена, а саме, в акті наявні: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог та факту залиття квартири первісним відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) установлено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відхиляє як безпідставні аргументи апеляційної скарги про те, що для стягнення майнової шкоди внаслідок залиття згідно зі статтею 1166 ЦК України саме позивач мала довести наявність вини відповідача у спричиненні такої шкоди. Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Системний аналіз зазначених положень законодавства у взаємозв`язку із положеннями статті 1166 ЦК України дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані, своєчасно усувати недоліки у його роботі, а також самовільно не втручатися у внутрішньобудинкову систему водопостачання або водовідведення. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків

Під час розгляду справи судом першої інстанції було вірно встановлено, що залиття квартири позивача 22 листопада 2015 року відбулося внаслідок недбалого використання сантехнічного обладнання у побудованій ванній кімнаті у сусідній квартирі відповідача.

Матеріали справи свідчать, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку, оскільки дані квартири знаходяться в одному будинку та розділені спільними стінами, однак жодних доказів, які б підтверджували, що джерело залиття знаходилося в іншій квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано, а відтак є недоведеними обставини того, що шкоду завдано не з вини відповідача.

При цьому сам по собі акт про залиття є одними із доказів, що підтверджують факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані, а отже у сукупності з іншими письмовими доказами у справі, висновком суб`єкта оціночної діяльності, поясненнями позивача та показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, є належним доказом факту завдання шкоди майну позивача внаслідок залиття квартири.

Посилання відповідача на те, що акти від 25 листопада 2021 року та акт від 09 12 грудня 2015 року є неналежним і недопустимим доказом наявності її вини у залитті квартири позивача безпідставні, оскільки він відповідає основним критеріям його форми, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», та в ньому містяться такі вихідні дані як: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття; подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття.

Тобто, надані позивачем акти за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідачами в суді першої інстанції 09 липня 2019 року заявлялось клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Подільського районного суду від 12 липня 2019 року клопотання було задоволено та зазначено питання, які були поставлені для вирішення. А також зазначено адреси сторін у справі для повідомлення про проведення експертизи.

22 квітня 2020 року на адресу Подільського районного суду м. Києва надійшов лист від Науково-дослідницького інституту судових експертиз в якому зазначено, що 27 лютого 2020 року на адресу суду першої інстанції та сторонам по справі було направлено лист у якому запропоновано погодити строк проведення експертизи у строк понад 90 днів, а також здійснити попередню оплату, яка передбачена чинним законодавством. Однак оскільки попередня оплата не була проведена, то ухвала від 12 липня 2019 року залишається без виконання.

Таким чином колегія суддів, вважає, що посилання відповідачів про те, що їм не було відомо про вказані обставини, а тому не могли здійснити оплату вище вказаної експертизи не знайшли свого підтвердження. Крім того, повторного клопотання про проведення такої експертизи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заявляли.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції вірно вважав, що відповідачі, будучи власниками квартири, в якій стався витік води, не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти, об`єктивності й безпосереднього з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розмір збитків, завданих позивачу ушкодженням її нерухомого майна визначено у звіті №189/15, складеного «Центром експертної оцінки» фізичною особою - підприємцем ОСОБА_13 від 16 грудня 2015 року внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки факт залиття помешкання позивача є доведений належними і допустимими доказами у справі, розмір завданої шкоди відповідачем під час розгляду справи не спростований і встановлений на підставі звіту про оцінку майнового збитку, складеного за результатом проведення будівельно-технічного обстеження на замовлення позивача, а відповідачем не надано відповідний висновок експерта із цього самого питання і ніяким чином не обґрунтовано, що вказаний звіт викликає сумніви щодо його правильності, то суд першої інстанції обґрунтовано виходив із встановленого в зазначеному висновку розміру.

Враховуючи викладене та оцінюючи надані суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень учасниками справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої дійшов правильних висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами.

Натомість, відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: