Постанова

Іменем України

14вересня 2022 року

м. Київ

справа № 588/1144/20

провадження № 61-14248св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Монделіс Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сумцов Євген Станіславович, на рішення Тростянецького районного суду Сумської області, у складі судді Щербаченко М. В., від 02 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Криворотенка В. І., Левченко Т. А., від 13 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Монделіс Україна» (далі - ПрАТ «Монделіс Україна») про встановлення факту трудових відносин, зобов`язання вчинити дії та стягнення заробітної плати за суміщення посад.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він займав посаду директора фабрики товариства та із 13 травня 2016 року був обраний на посаду голови правління ПрАТ «Монделіс Україна». Рішенням річних загальних зборів акціонерів ПрАТ «Монделіс Україна» було вирішено не укладати з позивачем окремий трудовий договір, оскільки він вже перебував з товариством у трудових відносинах на посаді директора фабрики.

Вважав, що товариством було визнано виконання ним своїх основних обов`язків на посаді директора фабрики, суміщаючи їх з виборною посадою голови правління товариства.

Для забезпечення діяльності фабрики ОСОБА_1 був виданий наказ

від 12 травня 2016 року № 63 про суміщення посад, а наказом від 13 травня 2016 року № 095 позивача було переведено на посаду голови правління.

Пізніше в Європейському регіоні компанії відбулись організаційні зміни, у зв`язку з чим позивач на підставі організаційного оголошення по компанії та власної заяви, із 01 жовтня 2016 року, був переведений на позицію директор з виробництва, кластер бісквітних фабрик Східної Європи та директор Тростянецької фабрики.

У зв`язку із організаційними змінами та змінами у статуті товариства наказом від 05 квітня 2018 року № 067 ОСОБА_1 був переведений з посади голови правління на посаду генерального директора, що не було пов`язано із виконанням ним обов`язків як директора з виробництва, кластер бісквітних фабрик Східної Європи та директора Тростянецької фабрики.

Наказом від 06 лютого 2019 року № 06-02/2019/5 його було звільнено з посади генерального директора товариства згідно з пунктом 5

частини першої статті 41 КЗпП України, у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи. Отримавши після звільнення від роботодавця трудову книжку, він виявив в ній відсутність записів про суміщення посад директора фабрики та голови правління, а потім генерального директора товариства. При цьому записи про його роботу на посаді директора фабрики були виправлені як такі, що внесені помилково.

Виходячи із нарахованої заробітної плати за період з 13 травня 2016 року по 07 лютого 2019 року, вважав, що розмір невиплаченої відповідачем доплати за суміщення посад (35% від суми заробітку) становить 8 307 796,52 грн.

Такий розмір доплати обґрунтовував практикою, яка існувала у товаристві, зокрема, іншому працівнику за суміщення посади менеджера відділу людських ресурсів та директора Київської філії було виплачено доплату у розмірі 35% посадового окладу.

Після припинення повноважень генерального директора, він у лютому та квітні 2020 року звертався до відповідача з приводу нарахування та виплати доплати у розмірі 35% від суми заробітної плати, у зв`язку із суміщенням посад у період з 13 травня 2016 року по 07 лютого 2019 року, але відповідач не визнав факту суміщення та відмовив у відповідній виплаті.

Стверджував, що про порушення свого права дізнався 13 квітня 2020 року із ухвали Тростянецького районного суду Сумської області від 13 квітня

2020 року у справі № 588/403/20 за його заявою про встановлення факту перебування у трудових відносинах, тому саме з цієї дати слід обчислювати тримісячний строк звернення до суду за вирішенням індивідуального трудового спору.

Посилаючись на вказані обставини та остаточно сформулювавши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд :

- визнати основним робочим місцем позицію директора фабрики та встановити фактичне суміщення ним посади директора фабрики з посадою голови правління цього товариства у період з травня 2016 року по

07 лютого 2019 року;

- зобов`язати ПрАТ «Монделіс Україна» внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 щодо суміщення посад;

- стягнути з ПрАТ «Монделіс Україна» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за суміщення посади директора фабрики товариства з посадою голови правління ПрАТ «Монделіс Україна» (пізніше генерального директора) в розмірі 35% від його заробітної плати в сумі 8 307 796,52 грн.

Короткий зміст оскаржених судових рішень

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 02 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду

від 13 липня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач у спірний період займав посади голови правління та генерального директора товариства, в межах яких виконував повноваження, визначені статутом, які охоплювали функції з керування Тростянецькою фабрикою ПрАТ «Монделіс Україна», її виробничими активами, людськими ресурсами, технічними цінностями, функції представництва товариства перед органами державної влади та іншими суб`єктами, правом підпису фінансових документів, договорів тощо.

Виконання позивачем роботи як керівника кластера бісквітних фабрик, тобто функцій директорів з виробництва чотирьох фабрик, у тому числі за межами України, не може вважатись суміщеннях двох штатних посад у роботодавця ПрАТ «Монделіс Україна», оскільки є корпоративним підпорядкуванням у системі міжнародної групи Mondeliz International.

Крім того, вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 щодо суміщення посад є неконкретною (не вказано якого змісту мають бути зміни) та не ґрунтується на вимогах чинного трудового законодавства.

Також судом враховано, що колективний договір чи інший локальний акт ПрАТ «Монделіс Україна» не визначав будь-яких доплат за суміщення посад, а тому вимога про стягнення такої доплати в розмірі 35% нарахованого за спірний період доходу не ґрунтується на внутрішніх актах та рішеннях органів управління товариства, які стосуються позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

В поданій у серпні 2021 року касаційній скарзі на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 02 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 13 липня 2021 року представник

ОСОБА_1 - адвокат Сумцов Є. С., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сумцов Є. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 02 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 13 липня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У вересні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо суміщення виборної посади голови правління (генерального директора) з основною посадою директора, без укладання окремого трудового договору та без визначення розміру доплати за суміщення в колективному договорі.

Вказує, що рішенням річних загальних зборів ПрАТ «Монделіс Україна»

від 29 квітня 2016 року позивача було обрано на посаду голови правління та цим рішенням товариство підтвердило, що ОСОБА_1 продовжуватиме виконувати трудові обов`язки директора фабрики, суміщаючи їх з виборною посадою голови правління. Зазначене також підтверджено наказом

від 12 травня 2016 року № 63.

У спірний період посада директора фабрики ПрАТ «Монделіс Україна» передбачена штатним розписом в організаційній структурі товариства і не була скорочена.

Стверджує, що позивач виконував посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією директора з виробництва, кластер бісквітних фабрик Східної Європи та директора Тростянецької фабрики і отримував заробітну плату саме за виконання цих обов`язків. У трудовій книжці наявні записи щодо переведення позивача на посаду директора з виробництва, кластер бісквітних фабрик Східної Європи та директор Тростянецької фабрики і щодо переведення на посаду директора виробництва України, проте вказані записи необґрунтовано визнані недійсними.

Звертає увагу, що позивач за виконання додаткових обов`язків голови правління та генерального директора жодного матеріального заохочення чи компенсації не отримав. Заробітна плата виплачувалась йому на підставі безстрокового трудового договору саме за виконання обов`язків директора фабрики, пізніше директора з виробництва, кластер бісквітних фабрик Східної Європи та директора Тростянецької фабрики.

Апеляційний суд не надав оцінки показанням свідка, табелям робочого часу, розрахунковим листам та організаційній структурі ПрАТ «Монделіс Україна», відповідно до якої у товаристві наявні дві окремі посади: директор Тростянецької фабрики і директор Київської філії, які перебувають у підпорядкуванні генерального директора товариства.

Вважає, що члени правління продовжують виконувати свої попередні трудові обов`язки, а обов`язки членів правління виконують за суміщенням.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2021 року ПрАТ «Монделіс Україна» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Вказує, що факт суміщення не підтверджено наявними у справі доказами, які належним чином досліджено судами попередніх інстанцій, а доводи позивача з цього приводу є безпідставними. При цьому позивачем без поважних причин пропущений строк звернення до суду.

Крім того, ПрАТ «Монделіс Україна» подане клопотання про закриття касаційного провадження з посиланням на те, що Верховний Суд вже викладав висновок щодо застосування норм права, пов`язаних з правовим регулюванням суміщення посад у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 804/3583/17 та

від 29 червня 2021 року у справі № 754/15156/15.

У запереченні проти вказаного клопотання представник ОСОБА_1 - адвокат Сумцов Є. С. наголошує, що твердження відповідача щодо відсутності підстав касаційного оскарження не відповідають обставинам справи і є необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні клопотання про закриття касаційного провадження.

У додаткових поясненнях ПрАТ «Монделіс Україна» підтримує викладені у клопотанні про закриття провадження доводи та наполягає на його задоволенні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом № SS-117-п від 15 травня 2008 року ОСОБА_1 був переведений з посади директора Вишгородської філії ЗАТ «Крафт Фудз Україна» на посаду директора шоколадної фабрики ЗАТ «Крафт Фудз Україна». Вказана назва посади через зміну організаційно-правової форми, назви та типу товариства, неодноразово змінювалась та востаннє на підставі наказу

від 26 вересня 2014 року № 161-од «Про зміну назви посади» з метою приведення у відповідність із штатним розписом була перейменована на «директор фабрики ПрАТ «Монделіс Україна».

Річними загальними зборами акціонерів ПрАТ «Монделіс Україна», які було проведено 29 квітня 2016 року, зокрема вирішено - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 обрати новими членами правління ПрАТ «Монделіс Україна» (питання № 22 протоколу зборів); головою правління товариства на термін, передбачений статутом товариства обрати ОСОБА_1 (питання № 24 протоколу зборів).

ОСОБА_1 , як голова правління ПрАТ «Монделіс Україна», підписав наказ

від 12 травня 2016 року № 63 «Про суміщення посад», яким дозволив собі виконання поряд з основною роботою суміщення посади директора фабрики ПрАТ «Монделіс Україна. Питання доплати за виконання обов`язків директора фабрики цим наказом не вирішувалось.

Наказ від 12 травня 2016 року № 63 «Про суміщення посад» підписаний позивачем, був визнаний недійсним (скасований) наказом генерального директора ПрАТ «Монделіс Україна» від 23 червня 2020 року № 194 у результаті проведеної документальної перевірки ведення кадрового обліку та діловодства, як такий, що виданий з порушенням вимог законодавства України (у штатному розписі відсутня вакантна посада директор фабрики, наказ підписаний неуповноваженою особою, органом управління товариства не приймалось рішень про суміщення посад ОСОБА_1 ).

13 травня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 , протоколу загальних зборів акціонерів ПрАТ «Монделіс Україна» від 29 квітня 2016 року № 40, ОСОБА_1 , як головою правління товариства, був підписаний наказ

№ СN 095, згідно з яким ОСОБА_1 , директор фабрики ПрАТ «Монделіс Україна», із 13 травня 2016 року переведений на посаду голови правління ПрАТ «Монделіс Україна».

На підставі вказаного наказу від 13 травня 2016 року до трудової книжки ОСОБА_1 був внесений запис № 18 про переведення на посаду голови правління ПрАТ «Монделіс Україна».

03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 , як директором фабрики

ПрАТ «Монделіс Україна», на підставі власної заяви, був підписаний наказ

№ СN 216 такого змісту: «Перевести ОСОБА_1 , голова правління

ПрАТ «Монделіс Україна», з 01 жовтня 2016 року директор з виробництва, кластер бісквітних фабрик Східної Європи та директор Тростянецької фабрики».

На підставі вказаного наказу відповідний запис під № 19 було внесено до трудової книжки ОСОБА_1

05 лютого 2019 року до трудової книжки позивача було внесено запис № 21 такого змісту: «Запис № 19 недійсний».

Рішенням наглядової ради ПрАТ «Монделіс Україна» від 05 квітня 2018 року, на підставі частини 1 статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства», повноваження ОСОБА_1 як голови правління ПрАТ «Монделіс Україна» були припинені, оскільки річними загальними зборами акціонерів товариства від 05 квітня 2018 року було затверджено нову редакцію статуту, пунктом 7.5 якого передбачено, що управління поточною діяльністю товариства здійснюється одноосібним виконавчим органом товариства - генеральним директором.

На цьому ж засіданні наглядової ради ПрАТ «Монделіс Україна» було прийнято рішення від 05 квітня 2018 року про обрання ОСОБА_1 генеральним директором товариства терміном на 3 роки.

05 квітня 2018 року ОСОБА_1 , як головою правління ПрАТ «Монделіс Україна», на підставі власної заяви, протоколу засідання наглядової ради

№ 5 від 05 квітня 2018 року, був підписаний наказ № СN 067 про переведення з посади голови правління на посаду генерального директора ПрАТ «Монделіс Україна». Відповідний запис був внесений до трудової книжки під № 22.

01 лютого 2019 року до трудової книжки ОСОБА_1 внесено запис № 20 «Переведено на посаду директор з виробництва, Україна, підстава внесення запису - наказ № СN 027 від 31 січня 2019 року», а 05 лютого 2019 року внесено запис № 21 «Запис № 20 - недійсний».

На засіданні наглядової ради ПрАТ «Монделіс Україна», яке відбулось

05 лютого 2019 року було прийнято рішення припинити повноваження (звільнити) ОСОБА_1 , як генерального директора товариства, на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, з 05 лютого 2019 року, а ОСОБА_6 уповноважено підписати наказ про звільнення ОСОБА_1 .

Наказом від 05 лютого 2019 року № 05-02/2019 ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора ПрАТ «Монделіс Україна» із 05 лютого

2019 року згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб (запис № 23 у трудовій книжці).

Наказом від 06 лютого 2019 року № 06-02/2019/5, який підписаний членом наглядової ради ОСОБА_6 , через затримку видачі трудової книжки, змінено дату звільнення позивача з посади генерального директора

ПрАТ «Монделіс Україна» із 05 на 07 лютого 2019 року, відділу людських ресурсів наказано внести запис до трудової книжки позивача з новою датою звільнення.

Дохід ОСОБА_1 у спірний період склав 23 736 561,49 грн, який включає виплати, що належать до фонду оплати праці та виплати, що не належать до цього фонду.

Після призначення ОСОБА_1 на посаду директора шоколадної фабрики ЗАТ «Крафт Фудз Україна», голови правління та генерального директора з трудові контракти з ним не укладались.

25 лютого 2019 року та 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПрАТ «Монделіс Україна», в якій просив нарахувати і виплатити кошти у розмірі 35% від суми його заробітної плати, за суміщення посади голови правління, а потім генерального директора товариства з посадами директора фабрики, директора кластеру бісквітних фабрик, директора з виробництва бісквіти Україна, починаючи з 13 травня 2016 року по дату звільнення 07 лютого 2019 року та внести зміни до трудової книжки відповідно до займаних ним посад.

Листами від 25 березня 2019 року № 2365, від 17 квітня 2019 року № 2382 генеральний директор ПрАТ «Монделіс Україна» ОСОБА_3 , за результатами розгляду заяв позивача, повідомив останньому, що той у період з 13 травня 2016 по 07 лютого 2019 року займав лише посади голови правління, а потім генерального директора товариства, інші згадані ним посади (директор фабрики, директор з виробництва, кластер бісквітних фабрик Східної Європи та директор Тростянецької фабрики, директор з виробництва бісквіти Україна) у штатних розписах товариства були відсутні, виконання обов`язків у порядку суміщення не відбувалось. До посадових обов`язків голови правління та генерального директора товариства входили відповідні питання керування фабрикою. Записи у трудовій книжці позивача відповідають історії його працевлаштування у товаристві. Вказана позиція підтверджена представниками наглядової ради та акціонера.

Позиція Верховного Суду

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Частиною першою статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

У статті 105 КЗпП України передбачено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Відповідно до частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

У розглядуваній справі судами встановлено, що ОСОБА_1 який працював на посаді директора фабрики ПрАТ «Монделіс Україна», на підставі рішень загальних зборів акціонерів, відповідних наказів та власних заяв був переведений 13 травня 2016 року на посаду голови правління

ПрАТ «Монделіс Україна», а 05 квітня 2018 року - на посаду генерального директора ПрАТ «Монделіс Україна». Відповідні записи були внесені до трудової книжки ОСОБА_1 .

Жодних рішень щодо погодження виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків за суміщенням посад та здійснення будь-яких доплат з цього приводу уповноваженим органом товариства не приймалось.

Із травня 2016 року по лютий 2019 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посадах голови правління та генерального директора товариства, виконував обов`язки в межах визначених статутом повноважень, які охоплювали функції з керування виробничими активами, людськими ресурсами, технічними цінностями, представництво товариства перед органами державної влади та іншими суб`єктами тощо.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, надавши належну оцінку наданим доказам відповідно до положень статті 89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів також враховує і поведінку самого позивача, а саме переведення за згодою із посади директора фабрики на посаду голови правління, а потім на посаду генерального директора товариства, подальше виконання трудових обов`язків на вказаних посадах, відсутність упродовж більш ніж двох років звернень до роботодавця щодо погодження виконання обов`язків за суміщенням посад і отримання відповідних доплат.

Натомість фактично питання про необхідність здійснення доплат за період із травня 2016 року ОСОБА_1 порушив лише після звільнення з товариства у лютому 2019 року.

Верховний Суд вважає, що судами першої та апеляційної інстанції були правильно встановлені фактичні обставини справи, на підставі яких зроблені обґрунтовані висновки по суті позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах оскаржених судових рішень, та переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Також не встановлено підстав для закриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сумцов Євген Станіславович, залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 02 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович