Справа № 522/3332/22
Провадження №2/522/3224/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04 жовтня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Косіциної В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора та приведення приміщення у первинний стан,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2022 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондаря Олексія Миколайовича № 36825881 від 30.08.2017 року, з одночасним припиненням речових прав на майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), набутих за цим рішенням та зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану, у відповідність до технічного паспорту, виданого 24.12.2009 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вповноваженими особами УДАБК ОМР проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , яким встановлено, що ОСОБА_1 виконані будівельні роботи з реконструкції комунальної квартири (спільного заселення) АДРЕСА_2 , шляхом улаштування прорізу та сходин з кімнати площею 17,5 кв. м. в нежилі підвальні приміщення загального користування з їх об`єднанням. Водночас, вказані зміни в технічній документації відсутні. Таким чином, ОСОБА_1 експлуатується раніше самочинно реконструйований об`єкт (частина комунальної квартири) з приєднанням нежилих підвальних приміщень загального користування, який не прийнятий в експлуатацію. Управлінням УДАБК ОМР складено акт позапланового заходу, протокол, припис та постанову по справі про адміністративне правопорушення і накладено штраф у розмірі 8500 гривень, який було сплачено. Крім цього, позивачем проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на самочинно реконструйоване приміщення, з включенням до площі квартири захопленого підвального приміщення. Враховуючи, що реєстрацію здійснено без необхідних документів, то є підстави для скасування рішення про державну реєстрацію речових прав.

Ухвалою суду від 21.02.2022 року прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи та призначено проведення підготовчого судового засідання.

10 травня 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Святохи А.А. про розгляд справу на підставі наданих до суду матеріалів за відсутності представника райадміністрації. Також, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відзив по справі до суду не надходив.

В підготовчі судові засідання 11.04.2022 року та 07.06.2022 року року сторони не з`явились.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

Відповідачі повідомлялися про день час та місце, проте повістки повернулись до суду не врученими.

07.06.2022 року суд закрив підготовчий розгляд та призначив справу до розгляду у судовому засіданні 10.08.2022 року.

10.08.2022 року засідання не відбулось по причині перебування головуючої судді на лікарняному.

Наступне засідання було призначено 22.09.2022 року.

Відповідачі про час, дату та місце судового засідання були сповіщені належним чином, однак до суду не з`явились; заяв по суті та будь-яких клопотань до суду не заявляли.

Відповідачі повідомлялися про день час та місце, проте повістки повернулись до суду не врученими із відмітками адресат відсутній за вказано адресою.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у нього даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Саме таку позицію висловив ВС у постанові від 05.09.2022 року по справі 1519/2-5034/11.

Тому суд розглянувши справу призначену на 22.09.2022 року, ухвалив рішення 04 жовтня 2022 року, що є днем складання повного тексту.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 207/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , а саме приміщення 2-житлова, загальною житловою площею 17,5 кв. м., 207/1000 частин коридорів 3,4, 207/1000 частин коридору 6, 207/1000 частин туалету 7, 207/1000 частин ванної 8, 207/1000 частин коридору 9, 207/1000 частин кухні 10, про що свідчить договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 19.04.2002 року (а.с. 23-24).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.31-34), власниками спірної квартири є ОСОБА_1 (207/1000 частини квартири), ОСОБА_5 (932/4000 частини квартири), ОСОБА_6 (466/4000 частина квартири) та ОСОБА_7 (466/2000 частина квартири).

15 серпня 2017 року ТОВ «Аналог БТІ Експерт оцінка Землеустрій» було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , а саме 207/1000 часток, якою володіє ОСОБА_1 (а.с. 25-28).

В матеріалах справи наявний висновок щодо технічного стану нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 від 11.08.2017 року № 1, за яким, під час проведення технічної інвентаризації було виявлено, що загальна площа квартири була збільшена на 26,9 кв. м., що відбулось за рахунок влаштування комор, а житлова площа квартири зменшилась на 2,5 кв. м. за рахунок влаштування коридору та оздоблення стін (що не належить до самочинного будівництва та не являється реконструкцією). У зв`язку з тим, що площа квартири фактично становить 151,3 кв. м., а житлова площа76,8 кв.м. було виявлено, що частка, яка належить ОСОБА_1 не змінилась, тому збільшення загальної площі та зменшення житлової площі квартири не спричинило зміни в розмірах часток та не потребує перерозподілу часток співвласників (а.с. 29).

30 серпня 2017 року державним реєстратором Бондарем О.М. прийнято рішення № 36825881 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на 207/1000 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 35)

Як слідує з матеріалів справи, рішений прийнято на підставі наступних документів: договору купівлі- продажу № 1673 від 19.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Орзіх В.М.; технічного паспорту № 01-0085 від 15.08.2017 року, виданого ТОВ АНАЛОГ БТІ ЕКСПЕРТ ОЦІНКА ЗЕМЛЕУСТРІЙ; висновку щодо технічного стану нерухомого майна № 1 від 11.08.2017 року, виданого ФОП ОСОБА_8 .

Поряд з цим, актом обстеження 11.02.2018 року вповноваженими особами КП ЖКС Порто-Франківський проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , яким встановлено, що ОСОБА_1 самовільно без правоустановчих документів зайняв підвальне приміщення під своєю квартирою площею приблизно 20 кв. м. Без дозвільних документів в несучій стіні встановлено двері. В ділянці № 7 КП ЖКС Порто-Франківський правовстановлюючі документи відсутні (а.с. 18).

11.02.2018 року та 28.01.2019 року КП ЖКС Порто-Франківський винесено Припис з вимогою до ОСОБА_1 зупинити негайно будівельні роботи в підвальному приміщенні розташованому під його та сусідньою квартирою та надати протягом 3-х днів дозвільні документи на виконання робіт (а.с. 17, 19). Зазначений припис наклеєно на двері 11.02.2019 року.

12.02.2019 року КП ЖКС Порто-Франківський листом № 307/11 доведено до відома Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, що станом на 11.02.2019 року виявлено об`єкт самовільного будівництва та реконструкції на території дільниці № 6, а саме по АДРЕСА_3 самовільно зайнято підвальне приміщення під квартирою АДРЕСА_2 та сусідні приміщення площею 20 кв.м. улаштований отвір в стіні та встановлені двері. Вручений припис про припинення робіт та надання дозвільних документів власнику квартири. Складено акт обстеження від 11.02.2019 року (а.с. 16).

Між тим, 13.03.2020 року відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553, на підставі наказу Управління № 01-13/25ДАБК від 28.01.2020 року та звернення юридичної особи вх. № 01-8/135-вих від 17.02.2020 року, Управлінням проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

В ході позапланової перевірки встановлено, що замовник будівництва експлуатує раніше самочинно реконструйований об`єкт (частина комунальної квартири АДРЕСА_1 , з приєднанням нежилих підвальних приміщень загального користування, який не прийнятий в експлуатацію, чим порушено вимоги ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України № 461.

За результатами проведення перевірки складено акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності № 000339 від 13.03.2020 року (а.с. 39-55), протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 13.03.2020 року (а.с. 56-59), видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 13.03.2020 року з терміном на його виконання до 13.05.2020 року (а.с. 60-62).

В подальшому, 26.03.2020 року розглянута справа про адміністративне правопорушення, за результатами якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 153/20 від 26.03.2020 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП (а.с. 63-65).

При цьому, відповідачем 24.04.2020 року було сплачено штраф в повному обсязі, що підтверджується копією квитанції (а.с. 66).

В свою чергу, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради направило лист щодо результатів проведеної позапланової перевірки (а.с. 36-38).

Водночас, згідно технічного паспорту виготовленого 24.12.2009 року КП «Одеське МБТІ та РОН» реєстровий номер кн.460пр.-73-р617, кн.556пр.-82-р617 квартира АДРЕСА_1 становить загальною площею 122,3 кв.м., житлова площа 77,8 кв.м., (підсобна) 44,5 кв.м., за яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є власниками 466/4000 частини вказаної квартири, ОСОБА_7 є власником 932/4000 частини (а.с. 20-22).

З технічного паспорту виданого ТОВ «Аналог БТІ Експерт оцінка Землеустрій» від 15.08.2017 р. інвентаризаційна справа 0072-7ст.1кп, реєстраційний № 01-0085 на спірну квартиру вбачається, що загальна площа квартири АДРЕСА_1 складає 151,3 кв. м., в якій ОСОБА_1 володіє 207/1000 часток. В план квартири також внесено підвал (а.с. 25-27).

Зіставляючи технічний паспорт від 15.08.2017 р. та технічний паспорт від 24.12.2009 р. суд вбачає що дійсно загальна площа квартири АДРЕСА_1 була збільшена на 29 кв. м. (151,3 122,3). Окрім збільшеної площі також вбачається, що частина квартири розташована у підвалі, а саме приміщення площею 14,2; 4,9; 6,7; 2,4; 0,9 кв.м.

Також, при порівнянні технічних паспортів вбачається приєднання підвального приміщення та влаштування до нього сходин з приміщення на першому поверсі, що не відповідає змісту висновку щодо технічного стану нерухомого майна № 1 від 11.08.2017 року, виданого ФОП ОСОБА_8 .

При цьому, порівнюючи з договором купівлі-продажу, на момент проведення держреєстрації площа квартири збільшилась на 26,9 кв.м. або ж на 29,0 кв.м. порівняно з технічним паспортом від 24.12.2009 року та у квартири з`явився другий рівень підвал.

Таким чином, судом встановлено факт проведення реконструкції з зайняттям підвального приміщення під квартирою АДРЕСА_2 та сусідніх приміщень площею 20 кв. м., де також улаштовано отвір в стіні та встановлені двері.

З огляду на встановлені обставини та відсутність дозвільних документів на проведення будівельних робіт, а також захоплення приміщення загального користування, є підстави стверджувати, що об`єкт має бути приведений в первинний стан.

Крім того, враховуючи те, що позивачем було сплачено штраф в повному обсязі, суд приходить до висновку, що відповідач визнав факт правопорушення вчиненого ним, у зв`язку з чим поніс відповідне покарання, не оскаржуючи постанову.

Доказів на спростування викладеного стороною відповідача надано не було.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Предметом позову є скасування рішення державного реєстратора і зобов`язання привести спірну квартиру в попередній стан у зв`язку з тим, що відповідач провів незаконно

реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з самовільним зайняттям підвального приміщення під квартирою АДРЕСА_2 сусідніх приміщень із втручанням в несучі конструкції будинку та улаштування дверного отвору.

Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Тобто при здійсненні будівництва власник зобов`язаний дотримуватися норм та правил, встановлених законодавством України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Разом з тим положення ч.7 статті 376 ЦК України передбачають різні підстави для здійснення проведення перебудови.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений або приведений у попередній стан особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть також бути особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц (провадження № 61-663св18), від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц (провадження № 61-13076св19), від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц (провадження № 61-40353св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 3.21 Розділу З ДБН А.2.2-3: 2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник, наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила).

Відповідно до підпунктів 1.4.1, 1.4.5, 1.4.6 пункту 1.4 вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Проведення вказаних будівельних робіт власником житла без отримання дозволу вважається самовільним переобладнанням або переплануванням.

Поняття переобладнання та перепланування визначені у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Крім того, відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 до самочинного будівництва не належать:

1) при будівництві будинків садибного типу - зведення на земельній ділянці тимчасових будівель (навісів, палаток, кіосків, накриття, літніх душових, теплиць, покритих поліетиленовою плівкою, споруд тощо), які не потребують виконання робіт з улаштуванням фундаментів; перестановка обладнання в межах призначених приміщень; улаштування чи закриття дверних або віконних прорізів; збільшення або зменшення площ за рахунок демонтування чи влаштування перегородок, комор, знесення печей та грубок; перепланування, не пов`язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ;

2) у квартирах (багатоповерхових будинках) - перепланування, не пов`язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ, без порушення несучих конструкцій; збільшення житлової чи допоміжної площ за рахунок демонтування перегородок, комор, знесення печей, камінів та грубок, засклення балконів, лоджій, улаштування дверних прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; перестановка в межах призначених приміщень, обладнання;

3) поточний ремонт будівель та споруд без змін призначення приміщень;

4) заміна матеріалу стін будинків садибного типу, будівель без збільшення розміру фундаменту чи поверховості (допустиме відхилення площі 5 %).

Водночас, відповідно до ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», які затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.06.2014 за №163, будівництво - це нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва; об`єкт будівництва - це будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 за № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» передбачено, що будівельні роботи це - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Реконструкція в будь-якому випадку має наслідком зміну основних техніко-економічних показників об`єкта будівництва, про що також висловив свою позицію і ВС в постанові по справі №334/2101/16-а.

Статтею 36 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка діяла на той час) (далі - Закон про містобудування) визначено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Згідно зі ст. 39 Закону про містобудування прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Частиною 5 статті 26 Закону про містобудування визначено, що проектування будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону про містобудування основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Частиною 2 статті 26 Закону про містобудування визначено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Таким чином при реконструкції особі необхідно отримати дозвільні документи на проведення такої реконструкції, пов`язаної з втручанням в несучі конструкції будинку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон про реєстрацію) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.

Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною 2 статті 18 Закону про реєстрацію передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (діючого на час реєстрації) (далі - Порядок реєстрації).

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону про реєстрацію державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (чинного на час реєстрації) (далі - Порядок реєстрації).

Так, п. 40 вищевказаного Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону про реєстрацію та Порядком реєстрації.

Так, згідно пункту 6 Порядку реєстрації державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених Порядком реєстрації.

Пунктом 7 Порядку реєстрації передбачено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV), визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону №1952-IV).

У пунктах 1 та 2 частини 3 статті 10 Закону №1952-IV зазначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, та перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (стаття 11 Закону №1952-IV).

Відповідно до частини другої статті 12 Закону №1952-IV записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Частиною 3 статті 26 Закону №1952-IV передбачено, що, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону про реєстрацію відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів.

При цьому, п. 41 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

6)документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

7)технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

8)документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

9)письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

10)договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Частиною 2 статті 5 Закону про реєстрацію передбачено, що у разі якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 Закону про реєстрацію.

Статтями 23, 24 Закону про реєстрацію визначено перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а також перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до п. 4-5 ч. 1 ст. 18 Закону про реєстрацію порядок проведення державної реєстрації включає перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).

Таким чином, п. 41 Порядку реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені у статтях 9, 18, 24, 25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Статтею 24 Закону України Про охорону культурної спадщини визначений порядок утримання та використання пам`яток культурної спадщини. Відповідно до цієї статті власник або уповноважений ним орган, користувач, зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно проводити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби.

Статтею 26 Закону України Про охорону культурної спадщини визначено, що усі роботи щодо консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади обласної, міської державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.

Погоджень і отримання висновків для проведення відповідачами таких робіт, а саме реконструкції- пов`язаної з влаштуванням дверного пройому у віконному отворі в несучій стіні будинку, влаштування перекриття металевого до несучої стіни будинку відповідачі не отримували.

Разом з тим, з даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що підставою виникнення права власності є наступні документи: договір купівлі-продажу № 1673 від 19.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Орзіх В.М.; технічний паспорт № 01-0085 від 15.08.2017 року, виданий ТОВ АНАЛОГ БТІ ЕКСПЕРТ ОЦІНКА ЗЕМЛЕУСТРІЙ; висновок щодо технічного стану нерухомого майна № 1 від 11.08.2017 року, виданий ФОП ОСОБА_8 .

При цьому, технічний паспорт, а також висновок щодо технічного стану нерухомого майна № 1 від 11.08.2017 року, на підставі яких зареєстровано право власності, не підтверджують право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дають можливості встановити підстави набуття права за відповідачем на вищевказаний об`єкт нерухомості, а саме його збільшену частку ( АДРЕСА_3 ). Будь-яких інших дозвільних документів на таку реконструкцію суду не надано.

Так, згідно п. 1.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001, технічна інвентаризація проводиться у таких випадках, зокрема, перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту; перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва; перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію.

Пунктом 1.4 вищевказаної Інструкції передбачено, що на підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти (додатки 2-8,18), які скріплюються підписом керівника та печаткою суб`єкта господарювання, а також підписом виконавця робіт із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката та його печаткою.

Таким чином, технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту та не може бути самостійною підставою виникнення права власності.

Проте у матеріалах справи відсутня узгоджена в установленому порядку проектна документація на проведення реконструкції частини спірної квартири АДРЕСА_1 та дозвіл на її здійснення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Зокрема позивач наголошує на тому, що реконструкція здійснена без необхідних дозвільних документів та з недотриманням вимог пожежних, санітарно-епідеміологічних та інших установлених державою норм і правил. Порушення цих вимог може спричинити негативні наслідки для невизначеного кола осіб.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач здійснив реконструкцію кв. АДРЕСА_2 за відсутності дозвільних документів, згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку на таку реконструкцію та у порушення вимог чинного законодавства України .

Відповідачами в свою чергу не спростовано підстави позову.

Тому суд вважає, що позивачем доведено належним чином підстави позову, а саме, те, що спірна квартира є самочинним будівництвом, яке підлягає приведенню в первісний стан, тому підлягають скасуванню рішення державного реєстратора про внесення змін до запису Державного реєстру про право власності.

Так, державний реєстратор Бондарь О.М., приймаючи рішення № 36825881 від 30.08.2017 року, здійснив реєстрацію без необхідного документу декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а також не встановив відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на квартиру, чим порушив законодавство про державну реєстрацію речових прав, що є підставою для скасування рішення про державну реєстрацію речових прав.

Відповідно до статті 24 Закону про реєстрацію у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Ураховуючи, що державним реєстратором рішенням від 36825881 від 30.08.2017 за громадянином ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 прийнято на підставі документів, які не дають змоги встановити підстави набуття речових прав, то рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності має бути скасоване, з одночасним припиненим речових прав, зареєстрованого на об`єкт нерухомості.

У зв`язку з тим, що судом було встановлено протиправність рішення державного реєстратора та враховуючи норму ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і враховуючи те, що без державної реєстрації припинення права відповідача на квартиру таке право бути ілюзорним, і не призведе до ефективного захисту прав позивача, суд вважає також вказати, що рішення суду є підставою для припинення права власності за рішенням 36825881 від 30.08.2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

У порядку ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 4962,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10-13, 43, 49, 51, 64, 76, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 210, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України; суд,

УХВАЛИВ:

Позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора та приведення приміщення у первинний стан задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36825881 від 30.08.2017 року, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем Олексієм Миколайовичем.

Припинити право власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що було зареєстровано державним реєстратором за рішенням 36825881 від 30.08.2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану, у відповідність до технічного паспорту, виданого 24.12.2009 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості».

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приморської районної адміністрації Одеської міської ради () судовий збір у розмірі 4962,00 грн. (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлено 04 жовтня 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.