Справа № 347/227/22
Провадження № 2/347/250/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Гордія В.І.,

з секретарем Корбутяк Н.М.,

з участю представника позивача адвоката Чобанюка М.М.,

представника відповідача адвоката Беньковського В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Косівської міської ради, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Маркуц Уляна Михайлівна про визнання рішення протиправним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування реєстрації земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чобанюк Максим Михайлович, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Косівської міської ради, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Маркуц Уляна Михайлівна про визнання рішення протиправним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування реєстрації земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що більше 30 років позивачка добросовісно користується земельною ділянкою орієнтовною площею 0,12 га, що розташована в с. Микитинці, Косівського району, Івано-Франківської області поблизу її ж будинковолодіння, та сплачує за неї земельний податок. Проте, нещодавно їй стало відомо, що вказана земельна ділянка перебуває у власності відповідачки по справі, ОСОБА_2 . Спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:001:0310. На вимогу позивачки Косівська міська рада надала їй копію рішення Микитинецької сільської ради Косівського району від 28 березня 2002 року, згідно якого орган місцевого самоврядування передав у приватну власність гр. ОСОБА_3 спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2465 га. Окрім цього, на адвокатський запит від 14.12.2021 року, Державним підприємством «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було надано відповідь та викопіювання фрагменту кальки контурів с. Микитинці колгоспу «Перше Травня», з якого видно, що спірна ділянка площею 0,2465 га кадастровий номер :01:001:0310, перебувала у користуванні двох громадян та була розділена на дві окремі ділянки за № НОМЕР_1 площею 0,12 га та № НОМЕР_2 площею 0,14 га. Земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,12 га перебувала у користуванні позивачки ОСОБА_1 , і згідно рішення Микитинецької сільської ради від 14.02.1991 року, сільською радою було ухвалено, що «землі, які були наділені до 01.02.1991 року, залишити за їхніми власниками». Однак, при прийнятті рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2465 га, сільською радою не було враховано, що частина земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, знаходилася у власності ОСОБА_1 .

А тому, рішення Микитинецької сільської ради Косівського району від 28 березня 2002 року, згідно якого орган місцевого самоврядування передав у приватну власність ОСОБА_3 спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2465 га є незаконним та підлягає скасуванню. Крім цього, на думку позивачки, слід визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом та скасуванню підлягають рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачкою ОСОБА_2 та державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0310.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Чобанюк М.М. в судове засідання не з?явилися, від представника позивачки електронною поштою поступила заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Беньковський В.А. в судове засідання не з?явились, від представника відповідачки поступило клопотання, в якому він просить в позові відмовити, стягнути на користь його довірительки понесені нею судові витрати, а розгляд справи проводити без його участі. У поданому до суду відзиві на позов представник зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 на законних підставах набула право власності на спірну земельну ділянку, а саме, отримала у спадок після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , яка була власницею та особисто обробляла її упродовж багатьох років. Навпаки, в березні минулого року відповідачкою було виявлено, що її односельці ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_4 , самовільно, без будь-якого дозволу власниці, зорали вказану земельну ділянку та посадили на ній плодоовочеві культури. З цього приводу ОСОБА_2 зверталась зі скаргами в різні органи, які підтвердили про вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перешкод у користуванні нею належної їй земельної ділянки.

Представник Косівської міської ради в судове засідання не з?явився, в матеріалах справи є клопотання голови міської ради про розгляд справи без участі їх представника, вирішення спору доручають на розсуд суду на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Третя особа, приватний нотаріус Маркуц У.М. в судове засідання не з?явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Додатково зазначила, що ОСОБА_2 є законним власником земельної ділянки згідно свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї бабусі, яка відповідно отримала цю земельну ділянку по приватизації в 2002 році.

При цьому, суд звертає увагу на те, що сторони та їх представника в судових засіданнях давали суду пояснення з приводу позовних вимог, які є аналогічними тим, що викладені у їх заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань.

Вислухавши сторони, їх представників, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 наполягала на тому, що вона більше 30 років добросовісно користується земельною ділянкою орієнтовною площею 0,12 га, що розташована в с. Микитинці, Косівського району, Івано-Франківської області поблизу її ж будинковолодіння, задля отримання якої вона багато років працювала у колгоспі «Перше Травня». На підтвердження цього факту представник позивачки посилався на викопіювання фрагменту кальки контурів с. Микитинці колгоспу «Перше Травня» Косівського району за 1989 рік (а.с.21), з якого видно обведену червоним контуром земельну ділянку прямокутної форми, яка по діагоналі поділена на дві трикутні земельні ділянки, які відповідно підписані: 205, 1391- Р, 0,14 га та 206, 1398 Ш, 0,12 га. І згідно копії технічного звіту по дешифруванню аерофотознімків від 30.06.1989 року (зворот а.с.25), ділянка № НОМЕР_1 , орієнтовною площею 0,12 га була виділена у користування ОСОБА_1 .

Далі, як видно із копії рішення Микитинецької сільської ради від 14.02.1991 року, сільська рада вирішила землі, які були наділені до 01.02.1991 року залишити за їхніми власниками (а.с.26).

Для отримання у власність земельної ділянки громадянами, земельним законодавством, яке діяло на той час, для здійснення громадянами приватизації було передбачено певний алгоритм дій. Однак, після прийняття вищенаведеного рішення Микитинецькою сільською радою, в матеріалах справи немає будь-яких доказів того, що позивачка протягом часу користування спірною землею, зверталась до сільської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки № НОМЕР_1 , орієнтовною площею 0,12 га, яку як вона стверджує, обробляла більше 30 років. Зокрема, суду не надано ні відповідного рішення органу місцевого самоврядування прийнятого з приводу наділення та передачі ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у власність, ні будь-яких документів технічної документації щодо виділення в натурі та меж спірної земельної ділянки.

Натомість, як видно із копії Державного акту виданого 18.05.2002 року, спірна земельна ділянка є складовою земельної ділянки наданої у власність ОСОБА_3 площею 0,2465 га (а.с.47-48). І після смерті ОСОБА_3 , ця земельна ділянка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перейшла відповідачці ОСОБА_2 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.100-101) та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.102).

Також, судом допитувались в якості свідків особи, споріднені родинними зв?язками із позивачкою та відповідачкою. Зокрема, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 дали суду однакові пояснення про те, що позивачка є їх матір?ю, і відколи вони себе пам?ятають, вони постійно допомагали матері обробляти спірну земельну ділянку. Відносно цієї землі спір почався відносно недавно, як жила тітка ОСОБА_6 , то ніяких спорів щодо землі між ними не виникало.

Свідок ОСОБА_7 , яка є дочкою померлої ОСОБА_3 , суду пояснила, що з часу відколи померла її мати, а це більше 17 років, відносно спірної землі у її сім?ї ніколи не було з Шинкаруками ніяких спорів. Туди часто навідувався її брат, після смерті якого і почалися спори із позивачкою та її дочкою щодо частини належної відповідачці ОСОБА_2 , яка є її племінницею, земельної ділянки. Земля є власністю її матері, яка мала відповідні правовстановлюючі документи на цю ділянку. Крім того, коли приходив інженер робити заміри земельної ділянки для виготовлення цих документів, то позивачка була при цьому присутня і жодних заперечень не виказувала.

Свідок ОСОБА_8 , яка проживає по сусідству через один город від спірної земельної ділянки, суду пояснила, що половину ділянки обробляла ОСОБА_1 , а половину ОСОБА_3 . А як сусідка ОСОБА_9 померла, то вона не бачила, щоб ту землю обробляла відповідачка ОСОБА_10 .

Інші допитані судом свідки одностайно підтвердили факт беззаперечного користування та володіння спірною земельною ділянкою власницею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що колись постійно той город обробляла померла ОСОБА_3 . Після того як тітка ОСОБА_9 прихворіла, то вона почала допомагати їй обробляти город, а пізніше вже з дозволу тітки, а після її смерті, з дозволу її родичів, обробляла ту земельну ділянку особисто сама. На скільки вона пам?ятає, то вказану земельну вона обробляє вже більше 20 років. Ділянка була прямокутної форми і там були і сінокіс, і город, і будь-яких спорів відносно цієї землі не було. Але приблизно 4 роки тому позивачка ОСОБА_1 зорала там частину землі, і відтоді щось там садить, хоча до того вона ніколи не бачила там ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що з 1972 року він з бригадою виконували роботи по меліорації землі, а саме, по колгоспному масиві копали канал. Прив?язка цього каналу йшла від земельної ділянки ОСОБА_3 , яку ці роботи не зачепили. Знає, що відносно земельних ділянок біля спірної було декілька рішень сільської ради, оскільки вдома знайшов рішення Микитинецької сільської ради від 1997 року, яким вносились зміни у попередні рішення сільської ради. Зокрема, цим рішенням було вилучено частину земельної ділянки у ОСОБА_3 і передано його батьку ОСОБА_14 . З 2005 року працював землевпорядником у Микитинецькій сільській раді і сам особисто реєстрував Державний акт ОСОБА_3 старого зразка (червоного кольору) в Державному реєстрі, після чого акт передав у архів. Знає, що земельною ділянкою ОСОБА_3 після її смерті користувалась сім?я ОСОБА_15 , а потім її частину було захоплено ОСОБА_12 . Працюючи протягом 2005 2016 років землевпорядником сільської ради, жодних спорів відносно тепер спірної землі між сторонами не було. Спір почався приблизно 4 роки тому, після смерті сина ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , який до того, часто навідувався до батьківського дому і спірної землі.

Свідок ОСОБА_17 дала суду пояснення, що після одруження, з 1986 року вона з сім?єю проживає неподалік спірної землі. Може сказати, що там по всій території земельної ділянки ОСОБА_18 постійно випасала худобу ОСОБА_19 . Шинкаруки ж почали там обробляти землю приблизно 3-4 роки тому. Там ще була стежка, якою користувались односельчани, але Шинкаруки заборонили там ходити, в зв?язку із чим також були суперечки та скандали.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

З?ясувавши в судовому засіданні обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд приходить до переконання про безпідставність позову та відсутність підстав для скасування рішень уповноважених органів та осіб щодо державної реєстрації за відповідачкою ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0310, розташовану в с. Микитинці, Косівського району, Івано-Франківської області.

При цьому, суд звертає увагу на те, що докази, на які посилається сторона позивача датовані 1989 та 1991 роками. В той час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що починаючи з 1991 року по 2002 рік (коли право власності на спірну земельну ділянку набула ОСОБА_3 ), позивачка ОСОБА_1 вчиняла будь-які дії (зверталась з відповідними заявами до органу місцевого самоврядування) для приватизації земельної ділянки, якою, з її слів, вона користувалася з 1978 року. Адже померла ОСОБА_3 набула право власності не одразу, в 1991 році, аж 11 років потому, і протягом цих років користувачі та склад земель неодноразово змінювався за рішеннями органів місцевого самоврядування, що підтвердив свідок ОСОБА_13 та частково підтверджується копією рішення Микитинецької сільської ради від 30.05.1997 року, згідно якого сесія вирішила вилучити у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,9 га, яка була наділена їй з під?їзної дороги ОСОБА_20 та наділити ОСОБА_14 0,9 га біля присадибної ділянки ОСОБА_3 (а.с.209).

А це вказує на те, що позивачка протягом 1991-2002 років жодним чином не показала наміру та не виявляла бажання для приватизації земельної ділянки, яка, з огляду на позовні вимоги, перебуває у її користуванні більше 30 років.

І навіть усі свідки, в тому числі і свідки сторони позивачки, підтвердили, що конфлікт виник близько 3-4 років тому, а до того щодо цієї землі жодних спорів не було. Даний факт підтверджується: 1) копією Акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.06.2020 року та копією доповідної записки інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, згідно яких встановлено, факт самовільного зайняття частини земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0310, площею 0,9 га шляхом розорювання та посадки сільськогосподарських культур ОСОБА_1 (а.с.103-104, 106); 2) копією кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0310, з якого видно, що самозахоплена частина земельної ділянки становить 0,9 га (а.с.105), а також 3) копією додатка №41 до протоколу №12 засідання постійної комісії з питань екології та земельних ресурсів сесії Косівської міської ради від 07.05.2021 року, згідно якого позивачка ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_4 в присутності членів комісії ствердили, що вони не мають наміру допустити ОСОБА_2 чи її довірених осіб до використання зайнятої ними земельної ділянки (а.с.108).

Отже, суд вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Також, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, якою передбачено, що у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, з позивачки ОСОБА_1 слід стягнути на користь відповідачки ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 5000 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується розрахунком та копією квитанції (а.с.210, 211).

На підставі наведеного ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.81, 152 ЗК України, та керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Косівської міської ради, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Маркуц Уляна Михайлівна про визнання рішення протиправним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування реєстрації земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 5000 (п?ять тисяч) грн. за надання правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. ГОРДІЙ