Справа № 522/2249/20
Провадження № 2/545/68/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді : Гальченко О.О.,

при секретарі : Лисенко І.В.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом та уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення заборони розміщення будь якої інформації про особисте життя дитини у мережах Інтернету та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 10.02.2020 звернулася до Приморського райсуду м. Одеси із позовом до відповідача про встановлення заборони розміщення будь якої інформації про особисте життя дитини у мережах Інтернету та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що 25.12.2019 на Інтернет сторінці ( засобу масової інформації ) «Полтавщина спорт» гр. України - ОСОБА_2 розмістив формацію про її малолітніх дітей : ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) без дозволу матері, чим порушив ЦК України, «Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод», практику Європейського суду з прав людини, Закон України «Про захист персональних даних».

А саме розмістив фотографію дитини ( що дозволяє в повній мірі ідентифікувати дитину ), рік народження дитини, назву спортивної організації, в якій навчається дитина.

Усі вище зазначені відомості були розміщені на даній сторінці без дозволу матері усного та/або письмового на розміщення зазначених відомостей у відкритому доступі щодо її малолітніх дітей, у зв`язку з чим вважає, що зазначені дії носять протиправний характер та зазначений громадянин не мав права розповсюджувати інформацію про її дітей в засобах масової інформації без її на те дозволу.

Дані фотографії стали загальнодоступні для широкого кола людей та супроводжувалися публікацією, що принижує спортивні досягнення дітей та приносять моральні та психологічні страждання їй та її дітям.

Відповідно до ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених ч. 4 ст. 303 цього Кодексу.

Згода, яку дала фізична особа, зображена на фотографії, іншому художньому творі, може бути після її смерті відкликана особами, визначеними ч. 4 ст. 303 цього Кодексу. Витрати особи, яка здійснювала публічний показ, відтворення чи розповсюдження фотографії, іншого художнього твору, відшкодовуються цими особами.

Ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 301 ЦК України фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Ч. 1 ст. 270 ЦК визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканість, право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя ( ч. 1 ст. 271 ЦК ).

Також, ч. 1-4 ст. 301 ЦК визначено, що фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», яка є частиною законодавства України, та застосовується судами при розгляді справ, поруч із практикою Європейського суду з прав людини, як джерела права ( ч.4 ст. 10 ЦПК ), проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини публікація фотографії людини у повсякденному житті, під час діяльності суто приватного характеру, заторкує сферу приватного життя, а тому підпадає під застосування ст. 8 «Конвенції…» ( рішення від 24.06.2004р. у справі «Ганновер проти Німеччини» ( Hannover v. Germany ) ( заява № 59320/00 ).

У звіті, зробленого відділом з проведення досліджень Європейського суду з прав людини «Інтернет : прецедентне право Європейського Суду з прав людини ( станом на червень 2015 року ), переклад якого на українську мову здійснено адвокатом, Головою Вищої кваліфікаційно-дисицплінарної комісії адвокатури, Першим проректором Вищої школи адвокатури, кандидатом юридичних наук, доцентом, магістром державної служби - Олександром Дроздовим та адвокатом, помічником Першого проректора Вищої школи адвокатури, аспірантом кафедри цивільно-правових дисциплін юридичного факультету ХНУ імені В.Н. Каразіна - Оленою Дроздовою, при аналізі судової практики Європейського суду, можливо зробити висновок, що концепція приватного життя, крім того, включає елементи, що стосуються права особи на своє зображення ( справа Шачча проти Італії, № 50774/99, § 29, ЄСПЛ 2005-1 ). Іншими словами, фотографії або відеокліпи, які містять зображення особи, будуть підпадати під сферу дії ст. 8. Фактично, право на захист особистих зображень включає в себе право особи контролювати використання свого зображення, у тому числі право відмовитись від публікації. ( справа Фон Ханновер проти Німеччини ( № 2 ) [ВП] № 40660/08 та 60641/08, § 96, ЄСПЛ 2012 ). Це має значення при зберіганні фотографій на громадських чи соціальних сайтах в Інтернеті. Це та сфера, де захист репутації та прав інших осіб стає особливо важливим, тому, що фотографії можуть містити дуже особисту або навіть конфіденційну інформацію про особу чи його або її сім`ї ( Справа Ферлагсгруппе Ньюс ГмбХ та Бобі проти Австрії ( № 59631/09, 4 грудня 2012 року ).

Щодо моральної шкоди, публікація 25.12.2019 року на Інтернет сторінці ( засобу масової інформації ) «Полтавщина спорт» гр. України - ОСОБА_2 фотографій її малолітніх дітей : ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) без дозволу матері, спричинила їй моральні страждання пов`язані з повною ідентифікацією її дітей широким колом невідомих їй осіб та можливого спричинення їм шкоди будь-якого виду, приниження їх спортивних досягнень на фоні недоведених та невстановлених фактів, що містяться під зазначеною публікацією, завдала їй психічних хвилювань за долю її дітей та їх моральний і психологічний стан.

Факт публічної публікації фото зображень малолітньої дитини - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) без згоди матері, свідчить про наявність зловмисних дій з боку гр. ОСОБА_2 та є підставою для висновку про наявність моральної шкоди спричиненої матері дітей внаслідок зазначених незаконних публічних публікацій, яку вона оцінує у розмірі 100 000 грн.

Правовідносини, пов`язані із відшкодуванням моральної шкоди врегульовані ст. 23 ЦК, відповідно до ч. І-3, якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК, також визначено : моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В сучасній України поняття Інтернет мереж та власних сторінок у соціальних мережах, в частині визначенні їх як засобів публічної публікації, не врегульовано на законодавчому рівні. Закон України «Про інформацію» від 13.01.2011р. встановлює загальні правила і гарантії у сфері інформаційних правовідносин, не виділяючи при цьому особливостей регулювання мережі Інтернет. Але, оскільки Інтернет є універсальним комунікаційним засобом та способом передачі, оприлюднення і поширення інформації, більшість норм закону регулюють питання «цифрових прав». Визначення «засобу масової деформації» в поточній редакції Закону України «Про інформацію» дає можливість відносити до ЗМІ веб-сайти або навіть сторінки в соцмережах та блоги : «Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації». ( ч. 2 ст. 22 Закону ).

Таким чином вважає, що розміщення гр. ОСОБА_2 фотозображень малолітньої особи, без згоди матері є незаконним та така інформація підлягає вилученню.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, -невизнання або оспорювання ( ч. 1 ст. 15 ЦК ). Загальними засадами цивільного законодавства, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК, зокрема є : неприпустимість свавільного злучання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна-заява повинна містити відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися. Заходи, щодо забезпечення доказів або позову не здійснювалися.

Повідомляє суд, що нею не подано іншого позову ( позовів ) до цього самого відповідача ( відповідачів ) з тим самим предметом та з тих самих підстав; а оригінали документів маються у неї в наявності та можуть бути надані для огляду до суду. Заходи досудового врегулювання спору не вживалися.

Прохала заборонити громадянину України - ОСОБА_2 ( РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) розповсюджувати, поширювати, публікувати, оприлюднювати в будь-яких засобах масової інформації, соціальних мережах, мережі Інтернет, передавати будь-яким фізичним чи юридичним особам, в тому числі представникам засобів масової інформації, будь-яких фото- та відео матеріалів без згоди громадянки України - ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 ) на яких зображені малолітня дитина - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та малолітня дитина - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Зобов`язати громадянина України - ОСОБА_2 ( РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) видалити з мережі Інтернет фото матеріали з зображенням малолітньої дитини - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та малолітньої дитини - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Стягнути з громадянина України - ОСОБА_2 ( РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь громадянки України - ОСОБА_1 ( місце реєстрації : АДРЕСА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Покласти судові витрати на відповідача.

04.09.2020 року позивачка надала Приморському райсуду м. Одеса письмово заяву про уточнення позовних вимог, де остаточно прохала : Заборонити громадянину України - ОСОБА_2 ( РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ), розповсюджувати, поширювати, публікувати, оприлюднювати в будь-яких засобах масової інформації, соціальних мережах, мережі Інтернет, передавати будь-яким фізичним чи юридичним особам, в тому числі представникам засобів масової інформації, будь-яку інформацію, що містить персональні дані, відомості про особисте життя малолітньої дитини - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та малолітньої дитини - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а також фото - та відео матеріали, на яких вони зображені, без згоди громадянки України - ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 ).

Зобов`язати громадянина України - ОСОБА_2 ( РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , видалити з мережі Інтернет інформацію що містить персональні дані, відомості про особисте життя малолітньої дитини - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та малолітньої дитини - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та фото матеріали з їх зображенням.

Стягнути з громадянина України - ОСОБА_2 ( РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , на користь громадянки України - ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 100 000 гривен.

Покласти судові витрати на відповідача ( а. с. 72 - 73 ).

Ухвалою Приморського райсуду м. Одеса від 09.11.2020 року дану справу передано на розгляд Полтавського райсуду Полтавської області по підсудності ( а. с. 89 90, 94 ).

В судовому засіданні представник позивача в особі адвоката - Беленок С.С. ( а. с. 53 55 ) уточнені позовні вимоги підтримала із викладених в позові підстав та з підстав викладених у письмових поясненнях та додаткових поясненнях, запереченнях на заяву про відхилення висновку експерта ( а. с. 220 226, 230 232, ).

Відповідач та його представник в особі адвоката Мушука В.В. позов не визнали із підстав викладених у наданому суду відзиві на позов ( а. с. 105 126 ) та заяві про відхилення висновку експерта № 496-497 від 31.08.2021 ( а. с. 206 211 ), через безпідставність. Оскільки, публікація від 25.12.2019 не стосувалась особистого життя дітей позивачки, а лише освітлювала публічний захід та суспільно важливу подію, учасниками якої були і діти позивачки ( ХХ Всеукраїнський турнір з тхеквандо «Діти України» з ПУМСЕ категорії «Б» у м. Харків ). Відповідач не проводив на заході будь-яких зйомок, а всі фото, які містяться у публікації взяті ним із відкритих джерел, насамперед із сайту реєстрації змагань та мережі Фейсбук, що зроблені самою позивачкою або з її згоди та надані нею добровільно організаторам змагань для оприлюднення на сайті. До того ж, неповнолітні діти не можуть приймати участі у таких заходах без згоди батьків та проведення такого рівня заходів передбачають освітлення ходу їх проведення та результатів засобами масової інформації. Батьками неповнолітніх дітей є : позивачка та ОСОБА_7 , що є одночасно головою ГО «Полагроджим» та з метою включення своїх дітей до турніру в порушення Регламенту турніру, вплинули на тренера ОСОБА_8 , який є підлеглим ОСОБА_7 , чим фактично самі втягнули тренера та своїх дітей у скандал, що відбувся на турнірі, та негативно вплинули на авторитет тренера, ГО СК «Полагроджим» та спортивних змагань в цілому зробивши їх об`єктом цькування. До того ж, на даний час на Інтернет сторінці «Полтавщина спорт» не містяться обличчя дітей позивачки та будь-які їх персональні дані. Позивачка не надала суду жодного доказу порушення її прав і завдання їй моральної шкоди, тому її обвинувачення відповідача є надуманими, а заявлені вимоги безпідставними. Наданий суду висновок експерта є недопустимим доказом, а зроблений висновок є необґрунтованим, тому його слід відхилити. Оскільки, позивачка самостійно зібрала для експерта докази, допитала свідків, замість того, щоб надати дані докази суду, що є грубим процесуальним порушенням. Вказані докази до справи не приєднувались, а клопотання про допит свідків судом не заявлялось стороною позивачки. Також, висновок має помилки, які є суттєвими для розгляду справи, оскільки на а. с. 7 - 9 експертиза проводилася стосовно сторонньої особи ( гр. ОСОБА_9 ), що не є стороною у справі. Не відображено у висновку, чому саме дії відповідача ( виконання обов`язку журналіста ), а не тренера - ОСОБА_10 або Інтернет видання «Полтавський вісник», які раніше опублікували інформацію про даний скандал, завдали страждань позивачці.

Позивачка, будучи належним чином повідомленою про день та час судових засідань, в засідання жодного разу не з`явилася з невідомих суду причин, про що є докази в матеріалах справи у вигляді поштових повідомлень. Тому, суд протокольною ухвалою вирішив про розгляд справи у відсутності належно повідомленої позивачки за наявністю в засіданні її представника в особі професійного адвоката.

Ухвалою суду від 02.03.2022 року за клопотанням позивачки призначено у справі судово-психологічну експертизу ( а. с. 132 ).

Висновком експерта Полтавського відділення ННЦ «ІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 496-497 від 31.08.2021 року ( а. с. 177 190 ), в разі встановлення судом факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, орієнтовний розмір її відшкодування, визначений за результатами даного дослідження в межах наданих матеріалів, може становити 12 мінімальних заробітних плат ( у грошовому еквіваленті сума компенсації залежить від розміру мінімальної зарплати на момент винесення судового рішення ), щодо якого представником відповідача подано заяву про відхилення висновку експерту ( а. с. 206 211 ), а представник позивача заперечення на заяву ( а. с. 230 232 ). В зв`язку з чим судом задоволено клопотання представника позивача про виклик експерта ( а. с. 233 234 ), але в зв`язку із введенням воєнного стану в Україні та того, що суди де який час не функціонували через вторгнення рф в Україну, то забезпечити його явку в засідання не вдалось з об`єктивних причин.

Судом встановлено, що 25.12.2019 на Інтернет сторінці ( засобу масової інформації ) «Полтавщина спорт» гр. України - ОСОБА_2 , який є журналістом, розмістив формацію про малолітніх дітей позивачки : ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) без дозволу матері, але дана публікація стосувалось публічного заходу - ХХ Всеукраїнського турніру з тхеквондо «Діти України» з ПУМСЕ категорії «Б», який відбувся 20-21 грудня у м. Харків, в якому приймали участь діти позивачки, та подальшого публічного конфлікту між тренером - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в якому останній відверто, прямо звинувачував тренера дітей позивачки - ОСОБА_8 в наданні організаторам турніру неправдивих даних відносно своїх вихованців, брехні та маніпуляції. Це звісно привернуло увагу всіх учасників турніру, дітей та їх батьків, інших тренерів, а також небайдужих до спорту ( тхеквондо ) громадян. Дана публікація взагалі не стосувалась особистого приватного життя дітей позивачки, а лише освітлювала публічний захід та суспільно важливу подію, учасниками якої були діти позивачки.

Крім цього, відповідач не проводив будь-яких зйомок, а всі фото, які містяться у публікації, взяв із відкритих джерел, насамперед із сайту реєстрації змагань та Facebook. Тому фото, які містить публікація, були зроблені самою позивачкою або, принаймні, з її згоди, та в подальшому добровільно надані нею організатором змагань для оприлюднення на сайті. З огляду на те, що неповнолітні не можуть приймати участь у подібних заходах без згоди батьків. При цьому, спортивні заходи такого рівня передбачають освітлення ходу їх проведення та результатів засобами масової інформації, а тому батьки, надаючи згоду на участь своїх дітей у такого роду масових заходах, погоджуються з умовами їх проведення, у тому числі на освітлення турніру засобами масової інформації. Ці факти були відомі позивачці, яка згідно реєстру юридичних осіб та громадських організацій разом зі своїм чоловіком гр. ОСОБА_7 являється засновником ГО «Спортивний клуб «Полагроджим», а останній і головою цієї ГО, від якої і виступали на турнірі їх спільні діти : ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Вислів у публікації, що : «тренер СК «Полагроджим» натягнув на своїх спортсменів паски іншого кольору і таким чином штучно вплинув на результат змагань», який, зі слів позивачки, в подальшому призвів до бурі злісних, негативних коментарів та цькування над її дітьми, та як наслідок спричинення їй моральної шкоди, то даний вислів не належить відповідачу, і це прямо зазначається у самій публікації, а належить тренеру іншої команди - ОСОБА_13 , який саме таким чином назвав ситуацію, яка склалася на турнірі. Тому, відповідач освітив в мережі Інтернет публічно, як один тренер звинуватив іншого тренера в маніпуляціях та брехні. ОСОБА_2 виконав свій професійний обов`язок, оприлюднивши це на Інтернет сторінці «Полтавщина спорт», при не надаючи перевагу будь-якій із сторін конфлікту. Тому, він не є винуватцем спричинення маральної шкоди позивачці.

Публікація ОСОБА_2 від 25.12.2019 не була першою. Т. я. 24.12.2019, тобто за день до публікації на сторінці «Полтавщина спорт», Інтернет видання «Полтавській вісник» опублікував аналогічну статтю, в якій містяться фото дітей позивачки та доньки тренера, яка, до речі, також приймала участь у турнірі, з поясами різних кольорів. Та дана стаття і досі міститься на сторінці видання «Полтавській вісник» та не порушує прав позивачки і не спричиняє їй будь-яких страждань, бо позову до Інтернет видання «Полтавській вісник» позивачка не подавала.

Відповідь президента ГО «Федерації тхеквондо України» від 02.07.2020 на адвокатський запит, наявна в матеріалах справи, містить інформацію, що результати ХХ Відкритого всеукраїнського турніру «Діти України» з тхеквондо у розділі «пумсе» клас «Б» в частині результатів отриманих командою СК «Полагроджим» м. Полтава оскаржувалися, що у свою чергу свідчить про наявність суспільного інтересу до результатів турніру та невдоволення інших тренерів команд учасників турніру.

На даний час на Інтернет сторінці «Полтавщина спорт» не містяться обличчя дітей позивачки та їх будь-які персональні дані.

Позивачкою не надано суду жодного доказу порушення її прав і завдання їй моральної шкоди, та вона не обґрунтувала ні в позові ні в засіданні, в чому саме полягає моральна шкода.

Суд, заслухавши з`вившихся сторін, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позові та уточнений позов не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю ) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору ( п.5 Постанови ПВС України ).

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації ( пресу ) в Україні» ( 2782-12 ) і ст.48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» ( 3759-12 ), на засоби масової інформації, їх працівників і автора не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди за публікацію чи поширення відомостей, які не відповідають дійсності, якщо вони містились в офіційних повідомленнях чи були одержані від інформаційних агентств чи прес-служб державних органів та органів об`єднань громадян або є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим засобом інформації ( з посиланням на нього ), офіційних виступів посадових осіб державних органів, виступів народних депутатів, або містилися у авторських виступах, які передаються в ефір без попереднього запису.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному громадянинові України незалежно від його професії гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Ч. 3 ст. 15 Конституції України встановлено, що цензура в Україні заборонена.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про інформацію» забороняється цензура, тобто будь-яка вимога, яка спрямована, зокрема, до журналіста, засобу масової інформації, його засновника ( співзасновника ), видавця, керівника, розповсюджувача, яка передбачає узгодження інформації про її поширення або накладення заборони чи перешкоджання в будь-якій іншій формі тиражуванню або поширенню інформації.

Також, забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником ( власником ) і трудовим колективом, редакційним статутом.

Умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналістів та/або переслідування журналіста за виконання професійних обов`язків, за критику тягне за собою відповідальність згідно із законами України.

Ст. 171 КК України встановлено відповідальність за умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналістів. Такі діяння караються штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на термін до шести місяців, або обмеженням волі на термін до трьох років. Переслідування журналіста за виконання професійних обов`язків, за критику, здійснюване службовою особою або групою осіб за попередньою змовою, карається штрафом до двохсот

неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на термін до п`яти років, або позбавленням права обіймати певні посади на термін до трьох років.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» відповідальність за вчинення кримінального правопорушення проти журналіста у зв`язку з виконанням ним професійних обов`язків або перешкоджання його службовій діяльності прирівнюється до відповідальності за скоєння таких же дій проти працівника правоохоронного органу.

Журналіст та/або засіб масової інформації звільняються від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, якщо суд встановить, що журналіст діяв добросовісно та здійснював її перевірку.

До того ж, висновок експерта Полтавського відділення ННЦ «ІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 496-497 від 31.08.2021 ( а. с. 177 190 ), суд не маже взяти до уваги як доказ із підстав вказаних представником відповідача відповідно до ст. 83 ч. 9 ЦПК України, оскільки докази для проведення експертизи за клопотанням експерта були подані не суду, а безпосередньо експерту, минуючи учасників процесу, що є порушенням вимог чинного законодавства. А висновки експерта дані з припущеннями. Також висновок має певні помилки, можливо технічні, але це свідчить про те, що експертиза зроблена не належним чином.

З вказаних підстав судом зроблено висновок, що усі звинувачення на адресу ОСОБА_2 з боку позивачки є надуманими, а заявлені вимоги безпідставними. А правомірність дій ОСОБА_2 визначена рядом вище перелічених нормативно правових актів.

Вимога щодо стягнення з відповідача судових витрат є похідною від основної вимоги, тому не підлягає задоволенню на підставі ст. 141 ЦПК України, а враховуючи категорію справи судові витрати необхідно віднести за рахунок Держави.

Керуючись ст. 4, 5, 10, 30, 43, 49, 76 - 82, 133, 141, 174, 175, 184, 258 - 259, 263 268, 354 ЦПК України, ст. 15, 16, 23, 242, 269, 270, 297, 301, 303, 307, 308, 1167 ЦК України, ст. 19, 32 Конституції України, ст. 2, 5 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові та уточнених позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення заборони розміщення будь якої інформації про особисте життя дитини у мережах Інтернету та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок Держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко