Справа № 183/350/21
№ 2/183/704/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Кодаченко А.Г.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 , про скасування заборони на нерухоме майно, -
Задля припинення заборони, державний реєстратор радив звернутися до суду.
У Новомосковській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області позивачу пояснили, що 31.10.2006 року державним нотаріусом було виявлено, а тому і перенесено інформацію з реєстру в паперовій формі про наявний вид обтяження до електронної бази Єдиного реєстру заборон, однак повноважень на припинення такого обтяження нотаріус на даний час не має.
Позивач вважає заборону неправомірною, так як ОСОБА_3 , якому на підставі договору довічного утримання №592 від 03.02.1993р. належала Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 , ще 27.05.1994 року, на підставі договору дарування розпорядився своєю часткою, подарувавши її ОСОБА_4 , який в свою чергу, 14.10.1999 року продав квартиру ОСОБА_5 , а вона, 10.01.2001р. продала її позивачу та ОСОБА_2 .
З цього часу він добросовісно та безперервно володіє даним нерухомим майном, жодних претензій до нього не було, на даний час він має намір розпорядитися належним йому нерухомим майном, однак зняти заборону на відчуження у позасудовому порядку не має можливості, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 22 січня 2021 року відкрите провадження по справі.
Ухвалою суду від 21 травня 2021 року вжито заходи забезпечення доказів, зобов`язано Державний нотаріальний архів Дніпропетровської області надати належним чином завірену копію договору довічного утримання, посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 03 лютого 1993 року за р. № 592.
Позивач в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала через безпідставність заборони на майно.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору допустимості та належності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
27.10.2020 р. рішенням державного реєстратора Новомосковської районної державної адміністрації позивачеві відмовлено у державній реєстрації права власності, у зв`язку з тим, що державним реєстратором було встановлено зареєстровані обтяження речових прав на дане нерухоме майно, а саме реєстрація заборони на нерухоме майно за № 3980744.
Відповідно до договору довічного утримання №592 від 03.02.1993р., посвідченого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , набув права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .
Довідкою КП «Новомосковське міське БТІ» Дніпропетровської обласної ради» № 342 від 30.09.2020р. підтверджено право власності позивача на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10 січня 2001 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В. за р. № 2-108.
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.
Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.
Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657.
Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.
Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.
Таким чином, заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, внесена помилково та порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном.
За встановлених вище обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу.
На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про накладення арешту на майно, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.
Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Новомосковської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2 , про скасування заборони на нерухоме майно, - задовольнити.
Судові витрати покласти на позивача.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ;
Третя особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.