КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7016/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/36758/21-ц

08 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Проць Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги, -

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» (далі- ТОВ «Південний енерготехнічний завод») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 15 липня 2020 року він працював на посаді завідуючого лабораторії електротехнічної з вимірювань та випробувань ТОВ «Південний енерготехнічний завод», з посадовим окладом згідно штатного розпису, та був звільнений з 08 вересня 2020 року із займаної посади відповідно до наказу № 38-к від 07 вересня 2020 року за власним бажанням.

Зазначав, що, пропрацювавши на вказаному підприємстві майже 2 місяці, він жодного разу не отримував заробітної плати, яка за домовленістю з відповідачем становить 30 000,00 грн. на місяць. Борг підприємства по заробітній платі за його підрахунками без утримання податку й інших обов`язкових платежів становить 54 450,00 грн. ( за 13 робочих днів у липні 2020 року 16 450,00 грн., за 20 робочих днів у серпні 2020 року - 30 000,00 грн., за 6 робочих днів у вересні 2020 року - 8 000,00 грн.).

При звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, а трудову книжку він отримав після неодноразових звернень до відповідача лише 24 березня 2021 року. З цього приводу він письмово звертався до відповідача, але така вимога та усні звернення ніяких результатів не дали. Жодних відповідей чи виплат він від відповідача не отримав.

За таких обставин позивач вважав, що до 24 березня 2021 року (день видачі трудової книжки) відповідач має виплатити йому заробітну плату, а також компенсувати заробітну плату через несвоєчасний розрахунок та затримку видачі трудової книжки, а з 25 березня 2021 року виплатити середній заріботок за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до наданого ним розрахунку.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь із ТОВ «Південний енерготехнічний завод» заборгованість по заробітній платі за період роботи на підприємстві з 15 липня 2020 року по 08 вересня 2020 року у розмірі 43 772,00 грн. за перерахунком податків ( 54 450,00 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів); середній заробіток за час затримки розрахунку та несвоєчасне повернення трудової книжки у розмірі 165 347,00 грн., у тому числі траспортні витрати, мобільний зв`язок та поштові послуги у розмірі 479,00 грн., а також вихідну допомогу у розмірі 71 726,00 грн. внаслідок порушення ТОВ «Південний енерготехнічний завод» законодавства про працю.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 січня 2022 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний енерготехнічний завод" (66100, Одеська область, м.Балта, вул.Любомирська буд.199, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати в розмірі 8704 грн. 87 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9000 грн., а всього 17704 грн. 87 коп.В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний енерготехнічний завод" на користь держави судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить усунути неповноту встановлення судом першої інстації обставин щодо нарахування заробітної палати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що нарахована зарплата повинна бути не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу), а не з середньої зарплати, що покладено в основу рішення судом першої інстанції.

Обухівським районним судом Київської області також не прийнято до уваги порушення ТОВ «Південний енерготехнічний завод» статей 47, 116 КЗпП України щодо видачі трудової книжки в день звільнення працівника. Видача відповідачем трудової книжки 24 березня 2021 року, що не є днем звільнення позивача, є порушеннням Інструкції № 58 Про порядок ведення трудових книжок, і в такому разі днем звільнення позивача вважається день видачі трудової книжки - 24 березня 2021 року. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника.

Згідно вказаних норм відповідач повинен компенсувати йому до 24 березня 2021 року не тільки зарабітну плату в повному обсязі, а і компенсувати весь заробіток через несвоєчасний розрахунок та несвоечасне повернення трудової книжки, за час вимушеного прогулу, як відшкодування, що передбачене за несвоєчасну видачу трудової книжки працівнику. Згідно вимог статті 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити працівникові (позивачеві у справі) його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного рахунку, починаючи з 25 березня 2021 року, а також компенсувати працівнику втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України № 1214-ІХ.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час судового розгляду справи не витребувано у відповідача довідку про штатний розпис для нарахування заробітної плати завідувачу лабораторії електротехнічної з вимірювань та випробувань, незважаючи на подану позивачем заяву про витребування такого доказу при поданні позовної заяви до суду.

Не відповідають дійсності встановлені судом першої інстанції обставини про те, що 08 вересня 2020 року (день звільнення) позивач працював, оскільки в цей день він (позивач у справі) в офісі не був і впродовж всього періоду роботи на підприємстві ТОВ «Південний енерготехнічний завод» він працював, виконував посадові обов?язки лише в онлайн режимі, в умовах пандемії.

Позивач зазначає, що ініціатором звільнення з 08 вересня 2020 року він не був, а сама заява на звільнення ним була написана 24березня 2021 рокув офісі. Цього ж дня, 24 березня 2021 року, на його прохання відповідачем видано наказ про звільнення та трудова книжка. Про звільнення, нараховані суми, належнійому дот виплати при звільненні, його ніхто не повідомляв, більш того, відповідач ігнорував його заяву-вимогу від 27 травня 2021 року, поштове звернення 03 червня 2021 року та 22 червня 2021 року з проханням повідомити про відкриття рахунку в банку та нарахування зарплати за фактично виконану роботу, відпрацьований час.

У письмових поясненнях по суті вимог апеляційної скарги від 23 червня 2022 року позивач просив рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі ( а.с. 186-197).

Також подав клопотання про витребування у відповідача ТОВ «Південний енерготехнічний завод» письмових доказів, що підтверджують посадовий оклад завідуючого лабораторії електротехнічної з вимірювань та випробувань ТОВ «Південний енерготехнічний завод» та усі надбавки, премії та доплати, які мали бути нараховані та виплачені за період його роботи на цій посаді з 15липня 2020 року по 08 вересня 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Південний енерготехнічний завод»- адвокат Мораренко С.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , посилаючись на те, що під час роботи у ТОВ «Південний енерготехнічний завод» ОСОБА_1 об`явив собі карантин (через COVID- 19), а на робочому місці не з`являвся. Зазначені факти були підтвердженні позивачем, у тому числі, під час судового засідання в суді першої інстанції. В загальній сукупності ОСОБА_1 пропрацював у ТОВ «Південний енерготехнічний завод» - 37 робочих днів.

Зазначає, що відповідно до штатного розкладу та домовленостей з керівництвом ТОВ «Південний енерготехнічний завод» заробітна плата ОСОБА_1 складала 2250,00 грн. на місяць. Доплата до 5500,00 грн. нараховувалася бухгалтерією як різниця між посадовим окладом та мінімальною заробітною платою. Штатний розклад із посадовими окладам затверджувався керівником підприємства відповідно до чинного в Україні законодавства. До суду першої інстанції відповідачем подано документ, що підтверджує суму посадового окладу як завідувача лабораторії електротехнічної. Даний документ містить назву «довідка» та знаходиться в матеріалах справи.

Заперечуючи щодо заявлених вимог позивача в частині стягнення з ТОВ «Південний енерготехнічний завод»вихідної допомоги у розмірі 71 726,00 грн., представник відповідача вказує, що позивач ОСОБА_1 08 вересня 2020 року припинив виконувати обов`язки завідувача лабораторії електротехнічної з вимірювань та випробувань у ТОВ «ПЕТЗ» за власним бажанням в порядку статті 36 КЗпП, а тому відсутні підстави для виплати йому вихідної допомоги згідно зі статтею 44 КЗпП.

В частині вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Південний енерготехнічний завод» на його користь 165 347,00 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку зазначає, що в день звільнення 08 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 на робочому місці не був та за своєю трудовою книжкою не з`явився.

ТОВ «Південний енерготехнічний завод», виконуючи вимоги п. 4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», 08 вересня 2020 року надіслало ОСОБА_1 повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки та попросило згоди на відправку трудової книжки засобами поштового зв`язку. Відповіді на повідомлення від ОСОБА_1 ТОВ «Південний енерготехнічний завод» не отримало.

Трудову книжку ОСОБА_1 отримав 24 березня 2021 року, хоча був повідомлений про необхідність її отримання 08 вересня 2020 року, а відтак, на думку відповідача, ОСОБА_1 свідомо не забирав своєї трудової книжки, щоб через певний час маніпулювати законодавством України та стягнути з ТОВ «Південний енерготехнічний завод» середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

За неведених обставин вважає, що у ТОВ «Південний енерготехнічний завод» не виникає обов`язку виплати на користь ОСОБА_1 165347.00 грн. середнього заробітку за весь час затримки под день фактичного розрахунку.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Південний енерготехнічний завод»- адвокат Мораренко Сергій Вікторович просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 липня 2020 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду завідуючого лабораторії електротехнічної з вимірювань та випробувань ТОВ «Південний енерготехнічний завод» на постійну роботу, зпосадовим окладом згідно штатного розпису (а.с 4).

Відповідно до штатного розпису ТОВ «Південний енерготехнічний завод» від 02 січня 2020 року посадовий оклад завідучого лабораторії становить 2 250,00 грн., надбавки - 3 250,00 грн., а всього місячний фонд заробітної плати складає 5 500,00 грн. (а.с. 227).

25 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав до директора ТОВ «Південний енерготехнічний завод» заяву про звільнення його з роботи з 08 вересня 2020 року за власним бажанням (а.с. 117).

Наказом ТОВ «Південний енерготехнічний завод» від 07 вересня 2020 року № 38-вк

ОСОБА_1 звільнено з посади з 08 вересня 2020 року

за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (а.с.18).

Факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Південний енерготехнічний завод» також підтверджується копією трудової книжки, доданої позивачем до позову (а.с. 19-31).

Довідками від 19 січня 2022 року № 19/01-1, № 19/01 ТОВ «Південний енерготехнічний завод» підтвердило, що ОСОБА_1 на посаді завідуючого лабораторії за 13 робочих днів у липні 2020 року нараховано заробітну плату у розмірі 3 102,17 грн., за 20 робочих днів у серпні 2020 року - 5 500,00 грн., за 6 робочих днів у вересня 2020 року - 1 522,73 грн., а всього 10 124,90 грн. за 39 відпрацьованих днів. З утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів борг підприємства з виплати заробітної плати ОСОБА_1 з 15 липня 2020 року по 08 вересня 2020 року складає 8 740,87 грн.(а.с. 81).

Під час судового розгляду справи учасники справи визнали, що в день винесення роботодавцем наказу від 07 вересня 2020 року № 38-вк ОСОБА_1 не був присутній на роботі.

08 вересня 2020 року ТОВ «Південний енерготехнічний завод» направило позивачу листа за вихідним № 1/0809з повідомленням про те, що його було звільнено із займаної посади, а також повідомлено про можливість отримання трудової книжки, або надання згоди для пресилання трудової книжки засобами поштового зв?язку (а.с. 63, 64, 65).

Трудова книжка отримана позивачем в приміщенні офісу ТОВ «Південний енерготехнічний завод» 24 березня 2021 року, що підтвердили в судовому засіданні учасники справи.

Не заперечувалась представником відповідача під час судового розгляду справи і та обставина, що при звільненні працівника ОСОБА_1 виплата всіх сум, що належать йому від підприємства ТОВ «Південний енерготехнічний завод», не проведена. Борг підприємства перед ОСОБА_1 по заробітні платі з відрахуванням податків та зборів становить 8 740,87 грн.

Вказані обставини також підтверджуються розрахунковими листками за липень 2020 року, за серпень 2020 року, за вересень 2020 року (а.с. 225-226).

09 червня 2021 року звільнений працівник ОСОБА_1 пред`явив письмову вимогу до ТОВ «Південний енерготехнічний завод»про розрахунок, в якій, зокрема, просив надати розрахунок нарахованої заробітної плати з усіма доплатами, надбавками, преміями, іншими заходами компенсаційного характеру за період з 15 липня 2020 року по теперішній час, мотивуючи тим, що жоден розрахунок з ним не здійснено, як за період роботи, так і за вимушений прогул через несвоєчасний розрахунок та затримку у видачі трудової книжки (а.с. 37, 38).

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Південний енерготехнічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачу при звільненні не виплачено нараховану заробітну палату за липень-вересень 2020 року в строки, визначені статтею 116 КЗпП України, у зв`язку із чим на його користь підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 8 740,87 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із застосуванням принципу співмірності.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачемза період з 09 вересня 2020 року по 20 січня 2022 року (день ухвалення судового рішення), суд першої інстанції виходив із того, що позивач був звільнений 08 вересня 2020 року, тобто в день, коли він знаходився на роботі, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, що відповідає положенням статті 116 КЗпП України.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд першої інстанції вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 9000 грн.

Підстав для стягнення з відповідача вихідної допомоги згідно з статтею 44 КЗпП України суд першої інстанції не вбачав.

Мотивів з яких суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові в частині вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у рішенні не наведено.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з статтею 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 08/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми - стаття 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 08/95-ВР «Про оплату праці».

Відповідно до статей 21 та 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 08/95-ВР «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

У частині третій статті 15 зазначеного Закону закріплено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Отже, право працівника на належну заробітну плату кореспондується із обов`язком роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, й виплатити їх; тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Встановлені судом фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, які були досліджені в судовому засіданні, свідчать про те, що позивач за весь період роботи у відповідача з 15 липня 2020 року по 08 вересня 2020 року заробітну плату не отримував.

Позивачу підприємством ТОВ «Південний енерготехнічний завод»за 13 робочих днів у липні 2020 року нарахована заробітна плата у розмірі 3 102,17 грн., що включає посадовий оклад, премію, доплату до мінімальної заробітної плати, за 20 робочих днів у серпні 2020 року нарахована заробітна плата у розмірі 5 500,00 грн., що включає посадовий оклад, премію, доплату до мінімальної заробітної плати, за 6 робочих днів у вересня 2020 року - 2 256,05 грн., що включає посадовий оклад, премію, доплату до мінімальної заробітної плати, компенсацію відпустки у розмірі 733,32 грн., а всього нараховано 10 858,22 грн. (а.с. 225-226).

Нарахована заробітна плата працівнику ОСОБА_1 не виплачена підприємством ТОВ «Південний енерготехнічний завод», про що вказує відмітка у розрахункових листахпро навність заборгованості підприємства перед працівником на кінець кожного місяця та станом на день звільнення - 08 вересня 2020 року.

Вказані обставини не заперечував під час судового розгляду справи представник відповідача та підтвердив, що при звільненні працівника ОСОБА_1 останньому не виплачено всіх сум, що належить йому від підприємства ТОВ «Південний енерготехнічний завод», і такого розрахунку не проведено відповідачем і на день ухвалення рішення суду.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати, розмір якої з урахуванням роз?яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», підлягає визначенню без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів в сумі 10 858,22 грн., що не врахованого судом першої інстанції при здійсненні розрахунку в цій частині вимог.

Доводи позивача про існування домовленості з відповідачем про розмір його посадового окладу у розмірі 30 000,00 грн. колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на їх підтвердження суду не надано, а обставини, на які відповідач посилався в обгрунтування заперечень проти позову, вказують на те, що відповідно до штатного розпису ТОВ «Південний енерготехнічний завод» від 02 січня 2020 року посадовий оклад завідучого лабораторії, на яку був прийнятий позивач у справі, становить 2 250,00 грн., надбавки - 3 250,00 грн., а всього місячний фонд заробітної плати за посадою завідучого лабораторії складає 5 500,00 грн. (а.с. 227).

Твердження позивача про те, що ініціатором звільнення з 08 вересня 2020 року він не був, а сама заява на звільнення ним була написана 24 березня 2021 рокує безпідставними, спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів з яких вбачається, що позивача звільнено на підставі власноруч написаної ним заяви від 25 серпня 2020 року, яка містить волевиявлення працівника ОСОБА_1 розірвати трудовий договір з работодавцем ТОВ «Південний енерготехнічний завод» за власним бажанням у визначений ним строк - з 08 вересня 2020 року (а.с. 39). Наказ про звільнення позивачем в установлоеному законом порядку не оскаржено.

Стаття 38 КЗпП України зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин.

При цьому, за змістом статті 38 КЗпП України право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондується обов`язку роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави.

Перевіряючи висновок суду першої інстанції в частині вирішених вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Із наданих учасниками справи та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що працівник ОСОБА_1 в день звільнення 08 вересня 2020 року не був присутній на роботі.

09 червня 2021 року звільнений працівник ОСОБА_1 пред`явив письмову вимогу до ТОВ «Південний енерготехнічний завод»про розрахунок, в якій, зокрема, просив надати розрахунок нарахованої йому заробітної плати з усіма доплатами, надбавками, преміями, іншими заходами компенсаційного характеру за період з 15 липня 2020 року по теперішній час, мотивуючи тим, що жоден розрахунок з ним не здійснено, як за період роботи, так і за вимушений прогул через несвоєчасний розрахунок та затримку у видачі трудової книжки (а.с. 37, 38). Вказана вимога залишена без задоволенняТОВ «Південний енерготехнічний завод».

Згідно зі статтею 47 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Фактичні обставини справи на підставі досліджених судом письмових доказів та визнаних учасниками справи обставин вказують на те, що розрахунок з позивачем ОСОБА_1 , який в день звільнення не працював, мав бути здійснений відповідачем ТОВ «Південний енерготехнічний завод» з наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, тобто, 10 червня2021 року, однак про нараховану суму, належну до виплати працівникові ОСОБА_1 при звільненні, відповідач ТОВ «Південний енерготехнічний завод» письмово ОСОБА_1 не повідомив .

Отже, за період з 10 червня2021 року по 20 січня 2022 року (день ухвалення судового рішення) мала місце затримка розрахунку при звільненні працівника ОСОБА_1 .

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз?яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених фактичних обставин справи у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про наявність підстав для застосування до відповідача ТОВ «Південний енерготехнічний завод», вимоги, передбаченої статтею 117 КЗпП України, норма якої спрямована на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Для працівників, які пропрацювали на підприємстві ( в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо)- пункту 4 Порядку № 100.

Таким чином, для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , який пропрацював на підприємстві менше двох повний календарних місяців, що передували дню звільнення, проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час.

Із довідки від 19 січня 2022 року № 19/01-1 та розрахункових листів, наданих ТОВ «Південний енерготехнічний завод», вбачається, що ОСОБА_1 на посаді завідуючого лабораторії нараховано за 13 робочих днів у липні 2020 року заробітну плату у розмірі 3 102,17 грн., за 20 робочих днів у серпні 2020 року - 5 500,00 грн., за 6 робочих днів у вересня 2020 року за мінусом компенсації відпустки у розмірі 733,32 грн. нараховано - 1 522,73 грн. заробітної плати, а всього 10 124,90 грн. за 39 відпрацьованих днів (а.с. 81, 235, 236).

Таким чином розмір середньоденної заробітної плати працівника ОСОБА_1 за фактично відпрацьований час на підприємстві ТОВ «Південний енерготехнічний завод» буде складати: (3 102,17 грн. + 5 500,00 грн.+ 1 522,73 грн) : (13+20+6) = 259,61 грн.

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 10 червня 2021 року - наступний день після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, по 20 січня 2022 року (день ухвалення судового рішення) становить - 225.

Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 у розрахунковому періоді буде складати - 58 412,25 грн. (259,61 грн. х 225 дні) без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на очевидну неспівмірність заявленої позивачем до стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 54 450,00 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів), зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 10 858,22 грн, що становить 19,94%, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, колегія суддів апеляційного суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 11 647,40 грн. (58 412,25 грн.-19,94%), з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів є відповідно обов`язком роботодавця.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам в частині заявлених вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 47 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Статтею 48 КЗпП України визначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

Відповідно до пунктів 2.4., 2.5. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1. Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10. цієї Інструкції.

Пунктом 4.2. Інструкції визначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені фактичні обставини справи вказують на те, що наказом ТОВ «Південний енерготехнічний завод» від 07 вересня 2020 року № 38-вк завідуючого лабораторії електротехнічної з вимірювань та випробувань ТОВ «Південний енерготехнічний завод» ОСОБА_1 звільнено з посади 08 вересня 2020 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (а.с.18).

В день винесення роботодавцем наказу від 07 вересня 2020 року № 38-вк ОСОБА_1 не був присутній на роботі, а тому вимоги, передбачені частиною першої статті 47 КЗпП України, щодо видачі ОСОБА_1 в день звільнення належно оформленої трудової книжки, не могли бути виконані роботодавцем.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (пункт 4.2. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58).

08 вересня 2020 року ТОВ «Південний енерготехнічний завод» направило позивачу листа за вихідним № 1/0809з повідомленням про те, що його було звільнено із займаної посади, а також повідомлено про можливість отримання трудової книжки, або надання згоди для пресилання трудової книжки засобами поштового зв?язку (а.с. 63, 64, 65).

Отже, відповідач вчинив дії, спрямовані на своєчасне отримання позивачем трудової книжки.

В свою чергу позивач, подавши роботодавцю особисто 25 серпня 2020 року заяву про звільнення, до 24 березня 2021 року не вчиняв дій для отримання трудової книжки у відповідача, письмову згоду щодо преселання йому трудової книжки засобами поштового зв?язку не надав.

Трудова книжка отримана позивачем в приміщенні офісу ТОВ «Південний енерготехнічний завод» лише 24 березня 2021 року, що підтвердили в судовому засіданні учасники справи.

Реалізація передбаченого статтею 47 КЗпП України (в редакції на час спірних правовідносин) права працівника отримати трудову книжку та копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказані документи, а й із добросовісною поведінкою самого працівника, який за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не ухиляється від їх отримання (постанова Верховного Суду в постановівід 03 листопада 2021 року у справі № 387/326/20).

Вказані обставини свідчать про відсутність вини роботодавця у затримці видачі позивачу трудової книжки у розумінні положення частини п`ятої статті 235 КЗпП України, оскільки не встановлено умисних, винних дій роботодавця у затримці видачі трудової книжки позивачу, що у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі частини п`ятої статті 235 КЗпП України.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення вихідної допомоги, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20 (провадження № К/9901/27528/20) зроблено висновок про те, що вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Стаття 44 КЗпП України вказує на випадки її виплати.

Так, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з посади завідуючого лабораторії електротехнічної з вимірювань та випробувань ТОВ «Південний енерготехнічний завод» був звільнений за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України), що підтверджується його заявою від 25 вересня 2020 року (а.с. 39).

Стаття 38 КЗпП України передбачає, що розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

Подана ОСОБА_1 заява про звільнення не містить причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) і такі підстави припинення трудових відносин з ОСОБА_1 не зазначені работодавцем у наказі від 07 вересня 2020 року № 38-вк, а відтак позивач, відповідно до положень статті 44 КЗпП України, не має права на отримання вихідної допомоги.

Відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 і в частині відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних з транспортними витратами, витраптами з послуг мобільного зв`язку та поштових послуг у розмірі 479,00 грн. з огляду на таке.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

У справі, яка переглядається, колегією суддів апеляційного суду не встановлено у діях відповідача ТОВ «Південний енерготехнічний завод» усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування збитків. Не надано позивачем і документального підтвердження понесенимїх ним витрат на суму 479,00 грн.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, вихідної допомоги, а також в частині відшкодування матеріальних збитків, суд першої інстанції не навів у рішенні належної мотивації такого висновку, а тому рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 січня 2022 рокув цій частині вирішених вимог є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції під час судового розгляду справи не витребувано у відповідача довідку про штатний розпис для нарахування заробітної плати завідувачу лабораторії електротехнічної з вимірювань та випробувань були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховано, що положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На виконання положень частини п`ятої статті 12 ЦПК України судом апеляційної інстанції були вжиті всі необхідні заходи для витребування у відповідача копії штатного розпису та детального розрахунку заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 за період роботи позивача на підприємстві ТОВ «Південний енерготехнічний завод», про що постановлена протокольна ухвала від 14 липня 2022 року (а.с. 205, 208, 209).

Вказані докази надані відповідачем та безпосередньо досліджені судом апеляційної інстанції, а їх правова оцінка відображена у судовому рішенні суду апеляційної інстанції за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Отже, доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та запереченням учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ОСОБА_1 , які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (908,00 грн.+ 1362,00 грн.) за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, слід стягнути з відповідача ТОВ «Південний енерготехнічний завод» в дохід держави.

Несплачений позивачем судовий збір при поданні позовної заяви в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, вихідної допомоги, а також в частині відшкодування матеріальних збитків у розмірі 2 633,47 грн. (908,00 грн.+ 1653,47 грн.) у пропорційному розмірі до відмовлених позовних вимог, що складає розмір 2 445,07 грн. (908,00 грн.+ 1 537,07 грн.) слід стягнути з позивача в дохід держави.

Понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати, що складються з судового збору у розмірі 2 480,21 грн., сплаченого за подання апеляційної скарги щодо оскарження судового рішення першої інстанції в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та несвоєчасне повернення трудової книжки, включаючи відшкодування матеріальних збитків, у пропорційному розмірі до задоволених вимог (7,04%) у розмірі 174,61 грн. слід покласти на відповідача ТОВ «Південний енерготехнічний завод».

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення вихідної допомоги залишені без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги щодо оскарження судового рішення першої інстанції в цій частині вимог не відшкодовується та покладається на особу, яка подала позов до суду.

Керуючись ст.ст. 38, 44, 47,48, 115, 116, 117 КЗпП України, Законом України " Про оплату праці", ст.ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 січня 2022 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний енерготехнічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомогизадовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний енерготехнічний завод" (66100, Одеська область, місто Балта, вулиця Любомирська, будинок 199, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати у розмірі 10 858,22 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11 647,40 грн., а всього 22 505,62 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний енерготехнічний завод" (66100, Одеська область, місто Балта, вулиця Любомирська, будинок 199, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 174,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2 445,07 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний енерготехнічний завод" (66100, Одеська область, місто Балта, вулиця Любомирська, будинок 199, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.

Головуючий: Судді: