Справа № 473/3822/21
РІШЕННЯ

іменем України

"17" травня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Ротар М.М., при секретарі Лукіянчиної Т.І.,

за участю: представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби у Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року

встановив

в жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дхок Республіки Ірак та на теперішній час є громадянином Республіки Ірак.

Старший брат заявника ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Дхок Республіки Ірак та від народження був громадянином Республіки Ірак.

2 вересня 1988 року, з метою набуття вищої медичної освіти, ОСОБА_3 прибув в місто Харків, Української Радянської соціалістичної республіки, яка на той час входила в склад СРСР.

3 вересня 1988 року ОСОБА_3 мешкав в місті Харкові на території студентського містечка інтернаціонального табору «Дружба - 89» по АДРЕСА_1 при Харківському Державному університеті та навчався на підготовчому відділенні, де вивчав російську та українські мови, після закінчення якого влітку 1989 року він поступив на перший курс Кримського Державного медичного університету в місті Сімферополі, зараз медична академія імені С.І. Георгієвського в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим.

З 25 серпня 1989 року по 01 вересня 1995 року брат заявника ОСОБА_3 мешкав в місті Сімферополі на території студентського містечка по АДРЕСА_2 .

16 червня 1995 року ОСОБА_3 закінчив Кримський Державний медичний університет за фахом - лікувальна справа та отримав диплом про набуття повної вищої медичної освіти, йому було присвоєно звання доктора медицини, в зв`язку з чим він розпочав працювати в лікувальних медичних закладах Автономної Республіки Крим, яка на той час входила в склад Незалежної Республіки Україна.

На початку 2002 року Указом Президента України - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 було надано громадянство Республіки України, в зв`язку з чим він вийшов з громадянства Республіки Ірак.

Враховуючи вказані обставини заявник ОСОБА_2 просив суд встановити факт постійного проживання його старшого брата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Дхок Республіки Ірак на території України станом до 24 серпня 1991 року включно.

Встановлення даного факту в судовому порядку заявнику необхідно для прийняття громадянства України, на підставі Закону України «Про громадянство України» №2235 - III від 18 січня 2001 року, так як має наміри виходу з громадянства Республіки Ірак та залишення території даної країни, де тривають бойові дії.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження.

В судове засідання представник заявника ОСОБА_1 надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, заяву підтримує у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься письмові пояснення, відповідно до яких представник просить вирішити справу на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до пункту 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, сторона заявника як на підтвердження обставин, що мають значення для справи, посилалася на наступні письмові докази : Диплом ДІ № 006476, який був виданий 23 червня 1995 року, відповідно до якого ОСОБА_5 у 1989 році вступив до Кримського медичного інституту і у 1995 році закінчив повний курс названого інституту за фахом лікувальна справа; копія студентського квитка, виданого 01.09.1989 року; копія диплому, виданого 29 липня 1989 року за активну участь у суспільному житті інтертабору «Дружба-89»; відповідь Посольства Республіки Ірак в Україні від 19.02.2020 року № 2-16-56 відповідно до якої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідним братом громадянина Республики Ірак ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ; Копія запису про народження ОСОБА_3 ; Копія запису про народження ОСОБА_2 ; довідка Медичної академії імені С.І. Георгієвського від 06.07.2021 року № 12/4-3-1-74 відповідно до якої ОСОБА_5 в період з 25.08.1989 року по 01.09.1995 року навчався у Кримському державному медичному університеті та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ; листом Інституту «Медична академія імені С.І. Георгієвського» від 05.03.2022 року № 12/4-3-1-201 відповідно до якого ОСОБА_6 був зарахований на підготовчє навчання 02.09.1988 року в Харківський «Ордена Трудового Красного Знамені і Ордена Дружби Народів» державного університету ім.. А.М. Горького; з 31.08.1989 року зарахований на 1 курс в Кримський державний медичний інститут, закінчив навчання 23.06.1995 року, форма навчання очна, місце навчання Сімферополь бульвар Леніна 5/7, місце реєстрації та проживання АДРЕСА_3 .

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на

які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами статті 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідно зазначити, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

У свою чергу, встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Так, в Постанові Верховного Суду у складі колегії судців Касаційного адміністративного суду у справі № 235/2357/17 зазначено, що стосовно доводів відповідача, що довідки, видані на тимчасово окупованій території не можуть бути взяті до уваги, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтованого виходили з того, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Тому, враховуючи обставини справи, суд вважає, що вся письмові докази, які були надані заявником на підтвердження факту, є належними та допустимими та достовірними доказами в розумінні ст..77,78,79 ЦПК України.

Згідно заяви, встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати право на отримання громадянства та паспорта громадянина України. У зв`язку з чим він звернувся до суду з даною заявою.

Згідно із ст..2 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які переліченні в ч.1 цієї статті, а також у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України на певний час.

А від так, суд приходить до переконання, що підтвердженням постійного проживання старшого брата заявника ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року є вище вказані докази, а тому, зважаючи на викладені обставини, суд вважає що заяву слід задовольнити, встановити факт постійного проживання постійного проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Дхок Республіки Ірак на території України станом до 24 серпня 1991 року включно.

Керуючись ст. ст. 4,12,89,259,263-265,315 ЦПК України, суд

Ухвалив

заяву - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Дхок Республіки Ірак на території України станом до 24 серпня 1991 року включно.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ротар М.М.