Дата документу 12.01.2022
Справа № 501/2693/18
12 січня 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Пушкарського Д.В.,
секретаря судового засідання Тимко М.Л.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, стягнення заборгованості за комунальні послуги, -
До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 з незаконно займаної квартири, стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги в розмірі 5511,22 грн., та судові витрати по справі (а.с.1-3).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, згідно заповіту від 11.01.2016 року, яким матір заповіла йому все своє майно, яке належало їй на момент смерті, у тому числі й квартиру АДРЕСА_1 . Після смерті матері з`явився молодший брат, ОСОБА_2 , який більше 30 років не приїздив до матері. Дізнавшись про заповіт, в якому про нього не йшлося мови, ОСОБА_2 зайняв квартиру матері без дозволу позивача, змінив замки та не дозволяє йому там знаходитися. Відповідач одноособово проживав та проживає у квартирі, на вимогу позивача виїхати з квартири він не реагує. Звернення позивача до поліції з цього приводу були марними, йому відповідали, що це цивільно-правові відносини та їх потрібно вирішувати у судовому порядку. Позивач стверджує, що спільно проживати в одній квартирі не можливо, оскільки відповідач пиячить та веде аморальний образ життя, не працює та водить до дому різних осіб без узгодження та дозволу позивача. Іншого житла позивач не має, у зв`язку з чим він вимушений орендувати собі житло.
Стосовно комунальних послуг, з моменту смерті матері, відповідач постійно проживає за вищевказаною адресою та жодного разу не сплатив комунальні послуги. Всі розрахункові книжки знаходяться у позивача та він щоразу сплачує борги, які утворилися внаслідок користування квартирою ОСОБА_2 . На сьогоднішній день позивачем сплачено з моменту смерті матері, з 03.03.2017 року, 5511,22 грн.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій підтримав в повному обсязі позовні вимоги, розгляд справи просив провести без його участі (а.с.68).
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позов не надав.
Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши та перевіривши докази вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10).
Згідно заповіту, складеного 11 січня 2016 року, ОСОБА_3 усе своє майно, в тому й числі квартиру АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).
15 січня 2019 року державним нотаріусом О.С.Жмиховою було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: квартири АДРЕСА_1 (а.с.45).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.47) ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Згідно акту від 12.09.2018 (а.с.14), після смерті ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 , залишився проживати її син ОСОБА_2 , який створює ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та проживанні в цій квартирі.
Згідно відповіді Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області на звернення ОСОБА_1 щодо порушення його прав на спадщину, повідомлено, що відносини, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носять цивільно-правовий характер, рекомендовано звернутись до суду (а.с.13).
На а.с.16-23 знаходяться копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
На підставі ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ч.1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
На підставі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Частиною 4 ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються всупереч з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
У відповідності ч.3 ст.98 Житлового кодексу України, тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ст.99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.
Суд, даючи оцінку виселенню відповідача з належного позивачу житла, встановив, що відповідач зайняв жиле приміщення позивача, адже вселився в нього самовільно без будь-яких правових підстав. Крім цього, ОСОБА_2 у спірній квартирі не зареєстрований, про що свідчить надана на запит суду відповідь щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а.с.32 зв.).
На підставі викладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства, виходячи із фактичних обставин справи, а саме того, що законність набуття права власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 повністю доведена, будь-які правові підстави для проживання відповідача у квартирі, яка належить позивачу, відсутні, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених вимог про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги в сумі 5511,22 грн., суд зазначає наступне.
Частина 3 ст.12 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.1-4 ст.77 ЦПК України).
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги, позивачем були надані копії квитанцій (а.с.16-23) про сплату коштів за комунальні послуги на корить підприємств: ВАТ «Одесаобленерго», КП «Чорноморськводоканал», ТОВ «Одесагаз-Постачання», КП «МУЖКГ», КП «Чорноморськтеплоенерго» та ФОП ОСОБА_4 .
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку заборгованості за комунальні послуги, спожиті відповідачем, не надано доказів які б підтверджували, що вказана сума заборгованості в розмірі 5511,22 грн. виникла саме за період проживання відповідача в спірній квартирі - з 03.03.2017, тобто після смерті ОСОБА_3 , а з наданих копій квитанцій неможливо встановити за який період виникла ця заборгованість та ким сплачені кошти, оскільки платником в квитанціях (а.с.16-21,22,23) зазначена ОСОБА_3 , то суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги. У зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, стягнення заборгованості за комунальні послуги, - задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.
В іншій частині заявлених вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя