Номер провадження 2/754/180/22
Справа №361/7117/18
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2022 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Якименко А.І.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представника позивача - адвоката Попіки І.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення суми авансу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення суми авансу.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2018, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення суми авансу передана за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.01.2019 під головуванням судді Клочко І.В., відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.12.2020 під головуванням судді Клочко І.В., скасовано заочне рішення від 12.12.2019 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення суми авансу та призначено до розгляд справу в загальному позовному провадженні.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.02.2021 під головуванням судді Клочко І.В., закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддя у зв`язку зі звільнення судді Клочко І.В., цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення суми авансу надійшла в провадження судді Бабко В.В.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.11.2021, під головуванням судді Бабко В.В., прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення суми авансу, призначено судове засідання для переходу до судових дебатів.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 23.09.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 38,3кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2.2 Договору зазначено, що вартість квартири погоджено сторонами, та становить 644 000,00грн, що в еквіваленті становить 23 000,00 доларів США. Згідно до п. 2.3 позивачем передано відповідачу завдаток в розмірі 1 000,00 доларів США, як попередню оплату за Договором у рахунок суми за основним договором. Відповідно до офіційного курсу НБУ, та даних через мережу Інтернет: курс долара США на 23.09.2018 становить 2806,18грн за 100 доларів США, що еквівалентно становить 28061,80грн. Сторонами, погоджено ціну продажу квартири, та 29.09.2018 позивачем та відповідачем проведено зустріч у нотаріальній конторі приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Іваненко О.В. для оформлення всіх необхідних документів для купівлі-продажу квартири. Під час ознайомлення з договором купівлі-продажу, між сторонами, виникло питання обговорити оплату податків від купівлі-продажу нерухомого майна та оплату за реєстрацію та оформлення договору у нотаріальній конторі. Проте, відповідачем було повідомлено покупця, що оплачувати 1 % державного мита при продажу квартири буде сплачено ним особисто, крім нотаріальних послуг, оскільки вважає, що позивач має оплатити нотаріальні послуги, за реєстрацію договору купівлі-продажу квартири повністю. В свою чергу, позивачем запропоновано відповідачу, провести оплату порівно за нотаріальні послуги, проте, відповідач не погодилась, та купівля-продаж квартири не відбулась. Враховуючи викладене, та дані обставини позивачем 04.10.2018 письмово направлено вимогу відповідачу про повернення завдатку в розмірі - 1 000,00 доларів США, як попередню оплату за договором, у рахунок суми за основним договором, який не відбувся. У відповідь, відповідачем направлено позивачу повідомлення 08.10.2018 про необхідність прийняти рішення та повідомити письмово, про час та місце оформлення договору купівлі-продажу квартири, в термін до 15 жовтня 2018 року. 09.10.2018 позивачем повторно, направлено відповідачу відповідь на лист повідомлення про те, що відповідач відмовились від укладення договору купівлі-продажу квартири, що стало підставою 04.10.2018 звернутись до відповідача з вимогою про повернення завдатку в розмірі - 1 000 доларів США, як попередню оплату, за попереднім договором від 23.09.2018, у рахунок суми, за основним договором купівлі-продажу, який не відбувся, та встановлено термін повернення суми авансового платежу до 19.10.2018. Проте, на сьогодні, сплачені грошові кошти не повернуті, що стало причиною звернення до суду.

16.01.2019 до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 відповідно до якого зазначено, що 23.09.2018 дійсно було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 38,3кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і всі питання за допомогою ріелтора ОСОБА_3 були узгоджені в цьому договорі. Однак дійсно в офісі нотаріуса 29.09.2018 виникли розбіжності по оплаті послуг нотаріуса, так як в графі договору купівлі-продажу квартири було зазначено «за домовленістю», позивач запропонував розділити порівну оплату за нотаріальні послуги, але відповідача така оплата не влаштовувала, і ріелтор ОСОБА_3 щоб не виникав конфлікт запропонувала за відповідача здійснити оплату за послуги нотаріуса, однак позивач не погодився та став вимагати повернення завдатку. В якості доказів, що відповідач не відмовлялась від продажу своєї квартири надаю копію повідомлення позивачу від 29.09.2018 та копію повідомлення про вручення позивачу особисто 08.10.2018 щодо пропозиції зустрітися у нотаріуса для укладання остаточного договору купівлі-продажу квартири. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В матеріалах справи міститься відповідь на відзив від представника позивача адвоката Попіки І.А., з якого убачається, що зазначені обставини та посилання на докази не відрізняються від зазначеного в позовній заяві.

В матеріалах справи містяться пояснення третьої особи ОСОБА_3 , відповідно до яких зазначено, що 23.09.2018 дійсно було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 38,3кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , третя особа виступала в якості ріелтора. Сторонами було погоджено вартість квартири, позивачем передано відповідачу 1000дол.США, що на той час в еквіваленті на гривню сума становила 28061,80грн, як попередню оплату за договором, у рахунок суми за основним договором купівлі-продажу квартири. 29.09.2018 між позивачем та відповідачем було проведено зустріч у нотаріальній конторі приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Іваненка О.В. щодо оформлення всіх необхідних документів купівлі-продажу квартири, однак відповідачка ознайомившись з проектом договору купівлі-продажу квартири була не згодна зазначати фактичну суму за квартиру, пропонувала зазначити в договорі суму визначену за експертною оцінкою, на що нотаріусом було запропоновано позивачу купляти квартиру за фактичну встановлену ціну, яка була обговорена сторонами. Також під час ознайомленням цього проекту договору, між сторонами виникло питання обговорити оплату нотаріальних послуг. Відповідачка категорично відмовилась здійснювати оплату послуг нотаріуса, оскільки вважала, що таку оплату повинен здійснити покупець, а саме позивач. В свою чергу, позивач запропонував провести оплату порівно за нотаріальні послуги, відповідачка не погодилась. Отже ініціатором не проведення продажу квартири була саме відповідачка, тому просила позов задовольнити повністю.

Позивач та його представник адвокат Попіка І.А. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідачка в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на докази які містяться у відзиві, просила суд відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судові засідання на з`являлась, хоча відповідно до ст.128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від третьої особи повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, взявши до уваги свідчення свідка, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

23.09.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , (ріелтор ОСОБА_3 ) укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 38,3кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.2 Договору зазначено, що вартість квартири погоджено сторонами, та становить 644 000,00грн, що в еквіваленті становить 23 000,00 доларів США.

Згідно із п. 2.3 позивачем передано відповідачу завдаток в розмірі 1 000,00 доларів США, як попередню оплату за Договором у рахунок суми за основним договором. Відповідно до офіційного курсу НБУ, та даних через мережу Інтернет: курс долара США на 23.09.2018 становить 2 806,18грн за 100 доларів США, що еквівалентно становить 28 061,80грн.

У пункті 4. Оплата витрат Договору передбачено, що Продавець: витяг з єдиного реєстру, довідку про відсутність заборони на нерухомість, виписки з державного реєстру податкових застав (на кожного власник), державне мито (1% від суми, зазначеної в договорі купівлі-продажу): Відповідно до ст.172 ПК України, проводиться оподаткування за ставкою 5%, але сторони оговорюють між собою ці витрати (п.4.1.). Покупець: витяг з державного реєстру податкових застав (на кожного покупця), виписки з реєстрації державного реєстру договорів; збір на пенсійне страхування (1% від суми, зазначеної в договорі купівлі-продажу), реєстрація в єдиному реєстру. Послуги нотаріуса за домовленості (4.2.).

Судом беззаперечно встановлено, що 29.09.2018 в нотаріальній конторі приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Іваненка О.В. укладення та підписання основного договору купівлі-продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_1 не відбулось.

З листа-повідомлення від 29.09.2018 направленого ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , убачається, що остання пропонує назначити письмово дату оформлення договору купівлі-продажу, рішення потрібно надати до 15.10.2018, в іншому разі буде вважатися, що покупець не виконав умови попереднього договору від 23.09.2018. Зазначений лист позивачем особисто отримано 08.10.2018, про що свідчить зворотне повідомлення.

Однак ОСОБА_1 , 04.10.2018 письмово направлено вимогу ОСОБА_2 про повернення завдатку в розмірі - 1000,00 доларів США, як попередню оплату за договором, у рахунок суми за основним договором, який не відбувся.

09.10.2018 позивачем повторно, направлено відповідачу відповідь на лист-повідомлення про те, що відповідач відмовилась від укладення договору купівлі-продажу квартири, що стало підставою 04.10.2018 звернутись до відповідача з вимогою про повернення завдатку в розмірі - 1000 доларів США, як попередню оплату, за попереднім договором від 23.09.2018, у рахунок суми, за основним договором купівлі-продажу, який не відбувся, та встановлено термін повернення суми авансового платежу до 19.10.2018.

Станом на час розгляду справи відповідачем не надано відповіді позивачу, кошти визначені попереднім договором, відповідно до п.2.3. не повернуті.

07.07.2021 в судовому засіданні під головуванням судді Клочко І.В. була допитана в якості свідка ОСОБА_3 , судом під головування судді Бабко В.В. було досліджено звукозапис зазначеного судового засідання, прослухавши всі надані свідком ОСОБА_3 свідчення, судом взято до уваги та приймаються як достовірні докази про те, що договір купівлі-продажу квартири не уклався та не підписався в зв`язку з тим, що сторони не знайшли компроміс щодо оплати за послуги нотаріуса.

Відповідно до частини першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі еквівалентному 1000дол. США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на день укладання договору становила 28061,80грн, є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Крім того, судом установлено, що квартири АДРЕСА_2 , на час подання позовної заяви до суду вже була продана.

З урахуванням встановленого, доводи відповідача про відсутність підстав для повернення грошових коштів є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80грн.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 11, 526, 546, 570, 629, 635 ЦК України, статтями 2-7, 10-13, 76-83, 141, 263-268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення суми авансу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 28061,80грн (двадцять вісім тисяч шістдесят одна гривня) 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; місце реєстрації/проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ; місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 .

Треті особи, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ; місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст складено та підписано 30.09.2022.

Суддя В.В. Бабко