КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року

м. Київ

справа №759/118/22

провадження № 22-ц/824/8618/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в особі директора структурного підрозділу «Енергозбут» Лопатіна Костянтина Олександровича

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2022 року у складі судді Коваль О.А.

у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» в особі директора Лопатіна К.О. звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 947,96 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 773,02 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 7 677,93 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 284,58 грн; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн та 2 270 грн судового збору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» було опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) від 28 березня 2018 року.

Квартира АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована відповідачка ОСОБА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Посилалося на те, що відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 вересня 2021 року складає 7 962,51 грн.

Окрім того, на підставі договору № 602-18 від 11 жовтня 2018 року про відступлення права вимоги КП «Київтеплоенерго» прийняв від ПАТ «Київенерго» право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води в розмірі 17 720,98 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 7 677,93 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 284,58 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн., а всього 10 232,51 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 27 червня 2022 року позивач в особі директора структурного підрозділу «Енергозбут» Лопатіна К.О. звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 720,98 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог, а також стягнути з відповідача витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01 травня 2018 року незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до позбавлення позивача права на належний судовий захист.

Зазначає, що за договором цесії №602-18, ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВЕНЕРГО» набуло право вимоги, а саме у додатку 2 та 1 до вказаного договору міститься інформація про право вимоги до ОСОБА_1 за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води у розмірі 17 720,98 грн. Зауважує, що вказаний договір нечинним у встановленому законом порядку не визнавався, а тому є належним доказом у справі.

Посилається на те, що був позбавлений можливості приймати участь у судовому засіданні та надання своїх усних пояснень з приводу доказів у справі.

Звертає увагу, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що позивачем не надано доказів, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, оскільки ОСОБА_1 є власником вищевказаної квартири, що підтверджується наданою позивачем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №277938926 від 04 жовтня 2021 року.

Відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті274 ЦПК України.

Клопотання позивача про здійснення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно частини першої та третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

У даній справі ціна позову становить 25 683,49 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також дана справа не відноситься до категорії справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд звертає увагу, що кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України.

Позивач детально виклав свою позицію як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, що дає всі підстави суду апеляційної інстанції розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2022 року оскаржується апелянтом в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення, спожиті до 01 травня 2018 року у розмірі 12 947,96 грн та за послуги з постачання гарячої води, спожиті до 01 травня 2018 року у розмірі 4 773,02 грн, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з постачання гарячої води, спожиті до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що належні та допустимі докази такої заборгованості відсутні, як відсутні і відповідні розрахунки із зазначенням дати виникнення такої заборгованості.

Проте, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 з 14 січня 2014 року.

28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) КП «Київтеплоенерго» було опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води.

З матеріалів справи вбачається, що квартира відповідача АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має зобов`язання щомісячно оплачувати за надані послуги.

У зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, у неї утворилась заборгованість, а саме: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 947,96 грн; за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 773,02 грн; за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 7 677,93 грн; за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 284,58 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог у частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції зазначив, що позивачем на підтвердження наявності такої заборгованості не надано до суду жодного доказу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України, «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пункту 1частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», редакція якого діяла до 9 грудня 2017 року, та частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року N 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації). У деяких випадках виробники (постачальники) послуг можуть бути і виконавцями послуг (наприклад, для власників приватних будинків), а споживач - це фізична або юридична особа, що користується комунальними послугами.

Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

За змістом п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511) було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, розроблений для фізичних осіб, що є власниками/квартиронаймачами у багатоквартирному житловому будинку. Договір був складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, та є договором приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Матеріали справи не містять інформації, що послуги з теплопостачання (централізоване опалення та гаряче водопостачання) відповідачу до 1 травня 2018 року надавалися не ПАТ «Київенерго», а іншою організацією.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження заборгованості відповідача перед КП «Київтеплоенерго» за постачання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води позивач зазначав, що на підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до п. 3.4.2 Договору цесії Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей.

Згідно Додатку 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18 відступлено право вимоги відносно ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , заборгованість за послугу з центрального опалення якої становить 12 947,96 грн (а.с. 7).

З Додатку 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18 вбачається, що відступлено право вимоги відносно ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , заборгованість за послугу з ПГВ складає 4 773,02 грн. (а.с. 8).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами сплату отриманих послуг або не доведе іншого розміру заборгованості.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Разом з цим, відповідач, будучи повідомленою про судовий розгляд у порядку, визначеному ЦПК України, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду жодних доказів на підтвердження оплати отриманих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення квартири та гарячого водопостачання не надала.

Таким чином, позивачем суду першої інстанції було надано документи, які підтверджують набуття ним права вимоги до відповідача, зокрема щодо заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 947,96 грн та за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 773,02 грн, які не були спростовані відповідачем, а відтак суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції не було надано жодної правової оцінки доказам, які були подані позивачем у підтвердження своїх вимог щодо наявності у КП «Київтеплоенерго» права на стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги до 01 травня 2018 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позивачем надано до суду докази надання послуг відповідачу ПАТ «Київенерго» та наявності у неї заборгованості перед попереднім кредитором за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 947,96 грн та за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 773,02 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розмірі 33 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 25 683,49 грн, а отже, дана справа є малозначною.

Частиною 5 статті 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовною заявою або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (частина сьома статті 279 ЦПК України).

У позовній заяві КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» просило розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року постановлено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Про вирішення вказаного клопотання позивача судом не зазначено, у разі відхилення мотиви не вказані, що порушило право позивача на участь у судовому засіданні та надання своїх усних пояснень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи при вирішенні позову, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в особі директора структурного підрозділу «Енергозбут» Лопатіна Костянтина Олександровича - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 947,96 грн та за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 773,02 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розмірі 33 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик