Дата документу 22.09.2022
Справа № 334/3957/22
Провадження № 2/334/2548/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Бредіхіна Ю.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з незаконного володіння та додані до неї матеріали,

установив

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування майна з незаконного володіння.

Разом із позовною заявою адресу суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення вказаного вище позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Mazda», номер кузова НОМЕР_1 , який перебуває у володінні відповідача.

В обґрунтування своєї заяви позивач вказує про те, що зазначений вище автомобіль вибув з його володіння поза його волею. Необхідність накладення арешту позивач обґрунтовує тим, що у нього є підстави вважати, що відповідач може розпорядитись вказаним майном без його згоди, що, в свою чергу, може ускладнити виконання рішення суду.

Оцінивши наведені позивачем обставини, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача з наступних підстав.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одними із видів забезпечення позову відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір (постанова Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19).

Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі №826/10936/18, провадження №К/9901/728/19).

Відтак, при вирішення заяви про забезпечення позову необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на предмет та ціну позову, а також на обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, тобто забезпечення їх виконання на всій території України, існує реальна загроза ефективному захисту порушених прав та інтересів позивача у разі задоволення позову.

При цьому суд враховує той факт, що позивачем заявлено співмірний захід забезпечення позову, а саме: у своїй заяві про забезпечення позову він просить лише накласти арешт на автомобіль, тобто тимчасово обмежити відповідача у праві здійснити його відчуження, при цьому право користування майном у відповідача залишається.

Застосування подібного заходу забезпечення позову накладення арешту на частину майна при відсутності явного підтвердження наміру відповідача здійснити відчуження майна підтримано Великою палатою Верховного Суду та викладено у постанові від 15.09.2020 № 753/22860/17 (п.п. 34-37).

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову (ч. 2 ст. 154 ЦПК України)

Одночасно суд вважає за можливе роз`яснити, що за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим (ч.1 ст.156 ЦПК України), зокрема у разі вжиття судом заходів забезпечення позову про стягнення грошової суми відповідач (інша особа) може за своєю ініціативою забезпечити позов шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача або надання гарантії банку на таку суму. Надання відповідачем до суду документа, що підтверджує забезпечення позову відповідно до частини четвертої цієї статті, є підставою для відмови в забезпеченні позову судом або для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову (ч.4, 5 ст. 156 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.149, 150, 153, 154, 157, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ухвалив

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову у справі №334/3957/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з незаконного володіння задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Mazda», номер кузова НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Копію ухвали направити сторонам у справі для відома.

Копію ухвали направити Дніпровському відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69006, місто Запоріжжя, вулиця Лобановського, будинок 10) для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки до 22.09.2025 року.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін