Справа № 189/1802/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.10.2022 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Родіна» про стягнення заробітної плати та грошової

компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Родіна» про стягнення заробітної плати та грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, який був уточнений. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 22 травня 2000 року на підставі наказу відповідача ТОВ «Родіна» № 15 - к його було призначено головним зоотехніком ТОВ «Родіна» Покровського району Дніпропетровської області. Згідно посадової інструкції позивача, він належав до професійної групи «Керівники». Призначення на посаду головного зоотехніка та звільнення з неї здійснюється наказом директора товариства «Родіна» із дотриманням вимог КЗпП України. Зазначеним вище наказом позивачу був встановлений посадовий оклад у відповідності із діючим на той час штатним розписом. В період роботи у відповідача, посадовий оклад позивача змінювався декілька разів. До трудової книжки був внесений відповідний запис. В зв`язку з тим, що відповідач на протязі багатьох років систематично порушував у відношенні позивача трудове законодавство, не виплачував йому на протязі майже чотирьох років заробітну плату порушуючи при цьому Закон України «Про оплату праці», його трудовий договір та колективний договір, позивач вирішив розірвати трудовий договір з відповідачем за власним бажанням ч. 3 ст. 38 КЗпП України, про що письмово повідомив відповідача подавши відповідну заяву (оригінал знаходиться у відповідача). Відповідач, заяву позивача задовольнив, про що видав наказ № 38/2 - к від 16 травня 2005 року про розірвання трудового договору за ініціативою позивача на підставі ст. 38 КЗпП України. В цей день позивач був ознайомлений з наказом під особистий підпис і в трудову книжку був внесений відповідний запис. В день звільнення відповідач в супереч ст.ст. 47; 116 КЗпП України не провадив з позивачем розрахунок по заробітній платі, хоча позивач вимагав від відповідача нарахувати йому його щомісячний посадовий оклад зазначений у його трудовому договорі і виплатити позивачу всі належні йому суми обумовлені його трудовим договором. Відповідач відмовився виконати законні вимоги позивача. Відповідач не видав йому письмову довідку, про нараховані суми, належні йому при звільнені. Позивач на протязі тривалого часу звертався до відповідача з вимогою виплатити йому заробітну плату (останні 2 рази письмово листами від 04.10.2021 року та 01.11.2021 року, але його вимоги, на день звернення до суду (грудень 2021 рік), відповідачем не виконані і навіть не надана відповідь та необхідні довідки про роботу позивача. Враховуючи вищевикладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 телефонограмою повідомив суд про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника. Позов підтримує, просить задовольнити.

Представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позов підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Родіна» про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.

12.09.2022 року ухвалою суду повторно витребувано в ТОВ «Родіна» Наказ № 15 - к від 22.05.2000 року про заключення трудового договору з ТОВ «Родіна»; заяву ОСОБА_1 від 16 травня 2005 року з вимогою про розірвання трудового договору з відповідачем по ст. 38 КЗпП України; Наказ № 38/2 - к від 16.05.2005 року про розірвання трудового договору; табель обліку робочого часу ОСОБА_1 за місяці з листопада 2001 року по травень 2005 року включно; книгу (журнал) реєстрації наказів з основної діяльності ТОВ «Родіна» за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 роки; книгу (журнал) реєстрації наказів з особового складу ТОВ «Родіна» за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 роки; накази з основної діяльності ТОВ «Родіна» за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 роки; книгу (журнал) реєстрації наказів з особового складу ТОВ «Родіна» за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 роки; накази з особового складу ТОВ «Родіна» за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 роки; штатний розпис ТОВ «Родіна» за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 роки; зареєстрований належним чином Колективний договір між ТОВ «Родіна» та первинним профспілковим комітетом працівників товариства; відомість про нарахування заробітної плати позивачу у місяцях з жовтня 2001 року по травень 2005 рік включно; відомість про виплату позивачу заробітної плати у місяцях з жовтня 2001 року по травень 2005 рік включно; платіжний документ про проведений з позивачем розрахунок по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки за період роботи 2000 - 2005 роки, про індексацію заробітної плати та виплату вихідної допомоги.

Однак, станом на день розгляду справи відповідач витребуваних судом доказів не надав. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними в ній доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Так, згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Частинами четвертою та сьомою ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Родіна» з 22 травня 2000 року по 16 травня 2005 року та працював головним зоотехніком ТОВ «Родіна». 16.05.2005 року ОСОБА_1 на підставі ст. 38 КЗпП України звільнений за власним бажанням (а.с. 12-14).

04.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки за 2000-2005 роки (а.с. 15,16).

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

Станом на день розгляду справи у суді, доказів сплати позивачу заборгованості по виплаті заробітної плати за період з грудня 2001 року по 16 травня 2005 року із розрахунку 3845.50 грн. в загальній сумі 157666,00 грн. суду надано не було.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного для після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. При нарахуванні суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що на час розгляду справи позивачу заборгованість по заробітній платі не виплачена, суд приходить до висновку про стягнення з з ТОВ «Родіна» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у сумі 157666,00 грн.

Статтею 74 КЗпП України передбачено , що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Статтею 24 Закону України «Про відпуски» та статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за попередні роки визначається, виходячи із середнього заробітку, який працівник мав на час її проведення.

Пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Нарахування відпустки проводиться за формулою: сумарний заробіток за останній перед наданням відпустки 12 місяців / (кількість календарних днів року за останні перед наданням відпустки 12 місяців - кількість святкових і неробочих днів за останні перед наданням відпустки 12 місяців) * число календарних днів відпустки = сума відпускних.

Згідно даних наданих позивачем сума грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку становить 22650,00 грн., яка й підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Слід зазначити, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача щодо не проведення з ним розрахунку за усі дні невикористаної ним щорічної оплачуваної відпустки за період роботи позивача з 22 травня 2000 року по 16 травня 2005 року.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В силу ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 4,5,10,141,259,263-265,280-282,354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Родіна» про стягнення заробітної плати та грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки - задовольнити.

Стягнути з ТОВ «Родіна», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2001 року по 16 травня 2005 року із розрахунку 3845.50 гривень за місяць в загальній сумі 157666.00 гривень (сто п`ятдесят сім тисяч шістсот шістдесят шість) гривень.

Стягнути з ТОВ «Родіна», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , компенсацію втрати ним частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати за період затримки з грудня 2001 року по лютий 2022 року включно в розмірі 242806.00 (двісті сорок дві тисячі вісімсот шість) гривень.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 3845.50 гривень.

Стягнути з ТОВ «Родіна», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , компенсацію за усі дні невикористаної ним щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 22 травня 2000 року по 16 травня 2005 року включно в сумі 22650.00 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ТОВ «Родіна», , на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.10.2022 року.

Суддя: О.С. Степанова

11.10.2022