Провадження № 2/337/1390/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Сидорової М.В.,

за участю секретаря Коваленко В.С.,

представника позивача Трачук Н.І.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Брюллова, буд.5), про скасування заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року до суду надійшов вказаний позов ОСОБА_3 , який позивач обґрунтовує тим, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі Шевченківський ВДВС у м.Запоріжжі) перебуває виконавче провадження №64356827 з примусового виконання судового наказу №337/5795/20, який видано 25.01.2021р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.12.2020р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.09.2020р. було визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_3 , а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання дитини та на утримання батька. Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020р. вказане рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя було скасовано, задоволено первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання доньки з матір`ю, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання доньки з батьком, стягнення аліментів та коштів на утримання відмовлено. При цьому, донька сторін фактично безперервно з місячного віку, тобто з 05.02.2019р., по теперішній час проживає з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина не знає матері, спроба насильницької передачі дитини матері негативно вплинула на стан здоров`я дитини. Відповідачка систематично злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, дитині нічого не передавала, має ознаки психічних розладів здоров`я, проявляє спонтанну агресію щодо дитини, веде асоціальний, особливий спосіб життя, вживає заборонені речовини, грабує власну дитину, відбираючи у неї фінансові кошти у вигляді аліментів нібито на потреби дитини, з якою не проживає та ніколи не проживала, що вочевидь не відповідає інтересам дитини. Враховуючи, що аліменти є власністю дитини, стягуються з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя, проте фактично стягуються з батька, з яким проживає дитина, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Також зазначає, що в інтересах доньки, починаючи з серпня 2021 року, позивач вирішив припинити процес сплати аліментів на користь відповідачки. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 15.06.2022р., станом на травень 2022 року така заборгованість складає 40677,16 грн. Передача вказаних коштів відповідачці, яка не працює та не має доходів, проте має кредитну заборгованість, не відповідає інтересам дитини та є неприпустимим.

Просить повністю звільнити його від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів, яка буде існувати на час набрання судовим рішенням законної сили, а станом на травень 2022р. складає 40677,16 грн.

Ухвалою суду від 24.06.2022р. за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

20.07.2022р. від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються як на нормах права, так і на фактичних обставинах справи. Позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки фактично підставами позову ОСОБА_3 про звільнення його від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів наведено, що дитина проживає разом із ним, а не з отримувачем аліментів. Проте, вказана обставина не входить до предмету доказування за ст.197 СК України, а відноситься до предмету доказування у справах про припинення стягнення аліментів у зв`язку із зміною фактичних обставин. Пред`явленням даного позову фактично позивач намагається переглянути судові рішення про стягнення аліментів та визнання місця проживання дитини. При цьому зазначено, що у постанові Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020р. у справі №336/3744/19, яка постановою Верховного Суду від 03.11.2021р. залишена без змін, встановлено факт самоправного відібрання дитини від матері з боку ОСОБА_3 . Водночас, у вказаному судовому рішення був встановлений факт, що після народження дитина проживала разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . Заборгованість зі сплати аліментів у позивача виникла внаслідок того, що позивач звільнився з роботи та перестав сплачувати аліменти. Доводи позивача, що дитина проживає разом з ним, не свідчать про існування обставин, що мають істотне значення внаслідок яких утворилась заборгованість зі сплати аліментів, а вказують на те, що позивач самочинно, протиправно змінив місце проживання дитини та не виконує рішення суду про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, не передає дитину матері. За даним фактом порушено кримінальне провадження. Крім того зазначає, що негативна характеристика позивачем відповідачки є голослівними та не відповідають дійсності. Також вказує, що дитина не зареєстрована за однією адресою із позивачем. При цьому дитина має декларацію із сімейним лікарем за адресою: АДРЕСА_3 . Прохальна частина позову є неточною, не містить чітких періодів, за які, на думку позивача, заборгованість має бути скасована. Просить у задоволенні позову відмовити.

26.07.2022р. до суду від відповідачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, яке було 08.08.2022р. задоволено під час підготовчого судового засідання.

Крім того, 26.07.2022р. до суду від позивача ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення по справі в яких він, крім іншого, зазначив, що дитина сторін ніколи з відповідачкою не проживала, а безперервно мешкає разом з батьком, який займається її вихованням та утриманням, повністю забезпечує потреби дитини, несе витрати на їжу, одяг, взуття, лікування тощо. Відповідачка з народження дитини ніяким чином у цих витратах участі не приймала та не приймає, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. При цьому відповідачка власних доходів не має, проте має іпотечний кредит, сплачує комунальні послуги за дві власні квартири, забезпечує свої власні потреби, що навіть за умови фактичного проживання дитини разом з нею, може свідчити про неналежне використання аліментів та дає підстави для припинення їх стягнення. Суперечності та невідповідності висновків Запорізького апеляційного суду у постанові від 23.12.2020р. встановленим фактам, не надає можливості застосування приписів п.4, п.5 ст.82 ЦПК України, якими мало би бути звільнення від доказування встановлених фактів. Позивач, на відміну від відповідачки, діє в інтересах малолітньої доньки та з метою захисту якнайкращих її інтересів, тому просить позов задовольнити.

Крім того, 07.07.2022р. до суду в електронному вигляді та 12.07.2022р. поштовим зв`язком від Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі надійшли письмові пояснення на позовну заяву та копії матеріалів виконавчого провадження ВП 64356827. У письмових поясненнях зазначено, що на виконанні Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі перебуває виконавче провадження №64356827 з примусового виконання виконавчого документу №337/5795/20, виданого 25.01.2021р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки, починаючи з 29.12.2020р. і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження відкрито 04.02.2021р., копію постанови про відкриття вказаного виконавчого провадження направлено сторонам. Відповідно до розрахунків заборгованості від 15.06.2022р. за період з 29.12.2020р. по 31.05.2022р. борг зі сплати аліментів становить 40677,16 грн., від 04.07.2022р. за період з 29.12.2020р. по 30.06.2022р. 44304,66 грн. Будь-які відомості на підтвердження факту, що дитина проживає разом з батьком, в матеріалах виконавчого провадження відсутні. Станом на 07.07.2022р. боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів. Відомості про ОСОБА_3 внесені до Єдиного реєстру боржників. 14.12.2021р. в межах виконавчого провадження було винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі. 24.01.2022р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.183-1 КУпАП. Також зазначають, що державним виконавцем було здійснено вихід за адресою боржника ОСОБА_3 АДРЕСА_1 , проте перевірити майновий стан боржника не представилось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив, встановити факт проживання дитини з батьком не вдалось.

Ухвалою від 08.08.2022р. підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

09.08.2022р. до суду від позивача ОСОБА_3 надійшли додаткові письмові пояснення, відповідно до яких відповідачка, дізнавшись, що позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, через свій нестабільний психічний стан та проблеми з нестачею фінансових коштів для виплати іпотечного кредиту, заради помсти позивачу та дитині, 28.07.2022р. з наміром завдання шкоди малолітній дитині, разом з двома чоловіками влаштувала стрілянину у напрямку дитини та влучила у ОСОБА_5 , яка є бабусею дитини. Тобто відповідачка за кошти, які отримала від позивача в якості аліментів на утримання дитини, використала їх на придбання перуки, яку було виявлено на місці події, придбання вогнепальної зброї, сплату послуг спільникам. Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за 0000472 від 29.07.2022р. за ознаками ч.1 ст.125 КК України.

Одночасно позивач подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, яке 31.08.2022р. протокольною ухвалою під час судового засідання було залишено без розгляду за його усною заявою, а долучені до клопотання письмові докази у судовому засіданні повернуті позивачу.

29.08.2022р. до суду від відповідачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів до матеріалів справи та про долучення додаткових доказів, яке 31.08.2022р. протокольною ухвалою під час судового засідання було залишено без задоволення, а письмові докази, які були долучені до клопотання, повернуті відповідачці під час судового засідання.

31.08.2022р. до суду від позивача ОСОБА_3 надійшли додаткові письмові пояснення, в яких він підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та додатково зазначив, що сторони у справі ніколи разом не проживали, у зареєстрованому шлюбі не перебували. При цьому відповідачка ОСОБА_1 перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі, який розірвала 12.03.2019р. Після народження дитини ОСОБА_4 , вона виписана 09.01.2019р. з відділення спільного перебування матері та новородженого КЗ «ОПЦ» ЗОР у задовільному стані. В подальшому дитині були встановлені діагнози через ряд захворювань, у зв`язку з чим з 10.01.2019р. по 21.01.2019р. дитина перебувала на стаціонарному лікуванні. Водночас, позивач повідомляє, що він є батьком дитини, записаний батьком дитини у свідоцтві про народження, був присутній на пологах. За домовленістю батьків, малолітня дитина з місячного віку, а саме з 05.02.2019р. почала проживати з батьком. 12.02.2019р. відповідачка дала згоду на реєстрацію місця проживання дитини за адресою батька. Проте, відповідачка встановила до позивача певні умови договору, а саме позивач вимушений був передавати їй щомісяця фінансові кошти у розмірі 4500 грн. 28.05.2019р. ОСОБА_3 відмовив ОСОБА_1 у наданні фінансових коштів. При цьому, з 29.12.2020р. по 01.07.20221р. позивач безпідставно сплатив на утримання доньки на користь позивачки 8976 грн. Натомість, відповідачка витрачала вказані кошти на власні потреби, ніяким чином участі у витратах на утримання дитини не приймала та не приймає, дитину не навіщає. Відповідачка сприймає дитину виключно як інструмент маніпуляції та шантажу для отримання фінансових коштів від позивача. Відповідачка має бажання отримувати кошти від позивача, які їй вкрай необхідні, а про те, що цим вона шкодить інтересам власної доньки їй байдуже. Твердження відповідачки, що вона нібито щось придбавала для дитини є неправдивими, оскільки усі додані нею чеки датуються березнем-червнем 2021 року, а заборгованість по сплаті аліментів виникла з липня 2021 року. Вказує, що позивач, нехтуючи інтересами малолітньої дитини, яка проживає разом з ним, сплачував аліменти на потреби її матері - відповідачки. Крім того, відповідачка разом зі своїми представниками, навмисно ввела в оману уповноважених осіб відділення поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, та не повідомила їм про існування ухвали Запорізького апеляційного суду від 21.01.2021р., якою з резолютивної частини постанови Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020р., виключено вимогу про відібрання дитини від батька, у зв`язку зх. чим було відкрито кримінальне провадження за невиконання вже неіснуючої вимоги про відібрання дитини. Фактичне проживання дитини разом з батьком, знаходження на утриманні батька, дають підстави для звільнення його від сплати аліментів і для стягнення аліментів з матері дитини. Також зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.07.2022р. по справі №336/2426/20 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини від батька, тому є всі підстави для припинення стягнення аліментів з позивача на утримання малолітньої доньки на користь матері дитини.

Одночасно з додатковими письмовими поясненнями позивач подав додаткові доказів, які 31.08.2022р. протокольною ухвалою під час судового засідання були повернуті позивачу за його усною заявою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат Трачук Н.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, просили позов задовольнити. Додатково позивач ОСОБА_3 пояснив, що малолітня донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно та безперервно проживала та проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до судового наказу, виданого Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, він повинен сплачувати аліменти на утримання донки на користь відповідачки ОСОБА_1 . З липня 2021 року він припинив сплачувати аліменти, оскільки кошти, які призначені для дитини, витрачались відповідачкою на власні потреби. Оскільки малолітня донька сторін проживала та проживає разом з ним, відповідачка неналежно використовує фінансові кошти, які призначені саме для потреб дитини та є її власністю, самостійного доходу немає, має кредитні зобов`язання, потребує кошти на власні потреби, вчинила кримінальне правопорушення у присутності дитини, просить його позов задовольнити.

Після оголошення перерви в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, судовий розгляд було продовжено у його відсутність.

Представник позивача - ОСОБА_6 в судовому засіданні додатково пояснила, що незважаючи на те, що малолітня дитина сторін зареєстрована за адресою матері ОСОБА_1 , вона фактично постійно проживає разом з батьком - ОСОБА_3 . Відповідачка звернулась до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом про відібрання дитини у батька, проте рішенням суду від 13.07.2022р. їй відмовлено у задоволенні її позовних вимог. Наразі в Хортицькому районному суді м.Запоріжжя перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів. Також просить врахувати висновки, які зробив Верховний Суд у постанові від 29.06.2022р. у справі №596/826/21-ц за результатами перегляду судових рішень першої та апеляційної інстанції в аналогічній справі.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Щасливий О.Р. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили у задоволенні позову відмовити. Додатково відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що позивач, незважаючи на судове рішення про визначення місця проживання малолітньої доньки разом з нею, не віддає їй дитину, не дає з нею бачитись, останній раз вона бачила доньку у відділі поліції 29.07.2022р. Позивач свідомо не виконує рішення суду про визначення місця проживання дитини з нею. Вона бажає, щоб донька мешкала з нею, вона купує їй речі, які намагається їй передати, але її до дитини не допускають.

Представник відповідачки ОСОБА_2 додатково пояснив, що у справі №336/3744/19 постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020р., яка постановою Верховного Суду від 03.11.2021р. залишена без змін, встановлено факт самоправного відібрання дитини від матері з боку ОСОБА_3 та визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_7 . Позивач до теперішнього часу вказане судове рішення не виконує, фізично утримує у себе дитину. Жодних обставин, які б надавали можливість звільнити позивача від сплати заборгованості з аліментів на утримання дитини немає. Заборгованість зі сплати аліментів у позивача виникла внаслідок його суб`єктивної поведінки, оскільки він не віддає малолітню дитину матері та не бажає сплачувати аліменти. Водночас, позивач не довів, що за станом здоров`я або через скрутний матеріальний стан він не в змозі сплачувати аліменти.

Представник третьої особи Кабаченко Ю.Ю. в судовому засіданні надала пояснення аналогічні тим, що викладені в письмових поясненнях та додатково пояснила, що 29.06.2022р. вона, як державний виконавець, приходила за місцем мешкання боржника ОСОБА_3 , проте двері квартири ніхто не відчинив, встановити місце перебування боржника їй не вдалось.

Після оголошення перерви в судовому засіданні представник третьої особи в судове засідання не прибула, суд вирішив можливим продовжити судовий розгляд у відсутність представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що сторони - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25.04.2019р. (арк.10).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання дитини з нею.

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до цього ж суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини з ним, стягнення з ОСОБА_1 аліментів та коштів на утримання дитини та батька.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 10.09.2020р. у справі №336/3744/19 позовні вимоги ОСОБА_1 були залишені без задоволення, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволені.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020р. у справі №336/3744/19, з урахуванням ухвал від 21.01.2021р. про виправлення описок, скасовано рішення Шевченкіського районного суду м.Запоріжжя від 10.09.2020р. та задоволено позов ОСОБА_1 , визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів відмовлено (арк. 148-154).

При ухваленні рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 згоди на постійне проживання дочки з ОСОБА_3 не надавала, ОСОБА_3 самоправно змінив місце проживання малолітньої дитини та перешкоджає матері у спілкуванні з малолітньою дочкою.

Так, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 вживала заходи щодо повернення дитини, зокрема, зверталась до органу опіки і піклування та прокуратури Запорізької області з повідомленням про викрадення її малолітньої дочки ОСОБА_3 , зверталась до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району та до громадської організації «Взаємодія» з приводу перешкоджання їй у вихованні дитини та відібрання дитини всупереч її волі.

Встановивши зазначене, а також те, що матеріали справи не містять доказів неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки, апеляційний суд дійшов висновку, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів, найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили з дня її прийняття, тобто 23.12.2020р., тому в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені апеляційним судом, не підлягають доказуванню іншими належними та допустимими доказами при розгляді даної справи.

Крім того, постановою Верховного Суду від 03.11.2021р. вказане судове рішення апеляційної інстанції залишено без змін (арк. 155-168).

Також судом встановлено, що 25.01.2021р. Хортицьким районним судом міста Запоріжжя у справі №337/5795/20, провадження №2-н/337/68/2021 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду 29.12.2020р. і до досягнення дитиною повноліття (арк.62-63).

02.02.2021р. ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі з заявою про примусове виконання вказаного судового наказу (арк.60).

04.02.2021р. постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі Кононенко Ю.Ю. відкрито виконавче провадження ВП №64356827 з примусового виконання судового наказу №337/5795/20, який виданий 25.01.2021р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки, починаючи з 29.12.2020р. і до досягнення дитиною повноліття (арк. 64-65).

В межах даного виконавчого провадження ВП №64356827, постановами державного виконавця від 04.02.2021р., 14.12.2021р. та 24.01.2022р. накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_3 (арк.66-69). Крім того, постановами державного виконавця від 14.12.2021р. встановлені тимчасові обмеження боржника ОСОБА_3 : у праві виїзду за межі України (арк.72-73), у праві полювання (арк.74-75), у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (арк.76-77), у праві керування транспортними засобами (арк.78-79) до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі.

15.02.2021р. ОСОБА_3 звернувся до Хортицького районного суду міста Запоріжжя із заявою про скасування за нововиявленими обставинами судового наказу у справі № 337/5795/20, виданого Хортицьким районним судом міста Запоріжжя 25.01.2021р. про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши, зокрема, що малолітня ОСОБА_4 проживає з батьком та перебуває на його утриманні, він знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, між батьками триває судовий спір щодо місця проживання дитини.

Ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 20.07.2021р. у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 25.01.2021р. у справі №337/5795/20, провадження №2-н/337/68/2021 - відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30.11.2021р. у справі №337/5795/20, залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 , а ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2021р., якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 25.01.2021р. у справі №337/5795/20 - без змін (арк.12-16).

Вказані судові рішення мотивовано тим, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими. Судовим рішенням, яке набрало законної сили, місце проживання малолітньої доньки визначено з матір`ю, а отже відсутні підстави для перегляду судового наказу.

Відповідно до розрахунку державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі від 15.06.2022р., станом на 31.05.2022р. борг ОСОБА_3 зі сплати аліментів становить 40677,16 грн. (арк.81).

Відповідно до розрахунку державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі від 04.07.2022р., станом на 30.06.2022р. борг ОСОБА_3 зі сплати аліментів 44304,66 грн. (арк.90).

З вказаних розрахунків також вбачається, що боржник ОСОБА_3 здійснював сплату аліментів на користь ОСОБА_1 , проте нерегулярно та не в повному обсязі. Повністю припинив сплачувати аліменти з серпня 2021 року.

Також судом встановлено, що малолітня донька сторін ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.01.2021р. зареєстрована за адресою місця проживання матері ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 (арк.51, 169), проте проживає разом з позивачем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (арк.17-25).

Під час судового розгляду відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала факту проживання доньки з позивачем, проте заперечувала щодо початку такого проживання з 05.02.2019р., зазначивши, що після народження дитина проживала разом з нею більш тривалий час.

Крім того, судом встановлено, що згідно з повідомленням ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 09.03.2021р. за №15а.з/48/01/05-2021, ОСОБА_1 неодноразово, у тому числі, 24.12.2020р., 25.12.2020р., 07.01.2021р., 17.01.2021р., 24.01.2021р., 05.02.2021р., 07.02.2021р., 27.02.2021р. зверталась до служби «102» з заявами щодо неможливість забрати дитину ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , у батька дитини, оскільки він не віддає дитину та не виконує рішення суду (арк.42-44).

Також судом встановлено, що 31.12.2021р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001903 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя внесено відомості за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (невиконання судового рішення) та розпочато досудове розслідування (арк.171).

Згідно з наданими відповідачкою ОСОБА_1 копіями товарних чеків та квитанцій, остання протягом березня 2021р. - червня 2021р. придбала певний дитячий одяг, іграшки, продукти харчування, а відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 , у неї в помешканні є дитяче ліжко, постільна білизна, дитячий одяг та взуття, іграшки, засоби особистої гігієни тощо (арк.181-192).

Також судом встановлено, що 16.12.2021р. ОСОБА_1 підписала декларацією №0001-0КМТ-РКАО про вибір лікаря, для надання первинної медичної допомоги ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.170).

Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розмірі платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_3 від нарахованої заборгованості по аліментам на утримання доньки ОСОБА_4 , яка станом на травень 2022р. складає 40677,16 грн., а також заборгованості, яка буде існувати на час набрання даним судовим рішенням законної сили,

Ухвалюючи рішення, суд враховує, що практика застосування ст. 197 СК України залежить від обставин кожної конкретної справи, з огляду на те, що «обставина, яка має істотне значення» у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

У даній справі позивач ОСОБА_3 посилається як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами (скасування заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини), на перебування на його утриманні та фактичне проживання дитини з ним, як особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів та на даний час не проживала та не проживає.

Проте, суд не вважає зазначені позивачем обставини достатніми підставами для задоволення його позову.

Так, судом встановлено, що постановоюЗапорізького апеляційного суду від 23.12.2020р. у справі №336/3744/19 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

При цьому, суд враховує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п. 9 ч.2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а тому повинно відповідати вимогам, вміщеним у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року).

Згідно з ч.1, ч.2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Оскільки постанова Запорізького апеляційного суду набрала законної сили 23.12.2020р., то підлягає обов`язковому виконанню.

Крім того, вказана постанова залишена без змін постановою Верховного Суду від 03.11.2021р.

Після визначення місця проживання дитини з матір`ю, 29.12.2020р. ОСОБА_1 звернулась до Хортицького районного суду міста Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з батька дитини - ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання доньки.

25.01.2021р. Хортицьким районним судом міста Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , починаючи з 29.12.2020р. і до досягнення дитиною повноліття.

До липня 2021 року (включно) ОСОБА_3 , хоча нерегулярно та не в повному обсязі, але сплачував аліменти на користь ОСОБА_1 . З серпня 2021 року він перестав платити аліменти повністю, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2022р. складає 40677,16 грн.

В той же час, судом встановлено, що ОСОБА_3 , незважаючи на наявність судового рішення про визначення місця проживання малолітньої доньки з матір`ю, яке набрало законної сили, не віддає дитину матері ОСОБА_1 , тобто не виконує судове рішення, а також перешкоджає матері у спілкуванні з малолітньою дочкою.

Отже, та обставина, що малолітня ОСОБА_4 продовжує проживати разом з батьком ОСОБА_3 , що на думку позивача, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, на переконання суду, в даному випадку, не є тією обставиною у розумінні ч.2 ст.197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, ураховуючи те, що дитина залишається проживати з батьком всупереч рішенням судів апеляційної та касаційної інстанцій та волі самої матері ОСОБА_1 , що підтверджується зверненнями до правоохоронних органів.

Твердження позивача про те, що він перешкод для участі відповідачки (матері) у вихованні доньки не чинить, а відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє турботу о дитині, суд відхиляє, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Крім того, ті обставини, що ОСОБА_1 має кредитні зобов`язання, несе витрати на комунальні послуги за дві квартири, які перебувають у її власності, не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам.

Посилання позивача на те, що сплата аліментів на користь матері дитини у даному випадку не відповідає цільовому призначенню відповідних стягнень, суд не бере до уваги, оскільки контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування (ст. 186 СК України).

Твердження позивача про те, що у разі отримання відповідачкою заборгованості за аліментами остання витратить їх на власні потреби є лише припущенням і не може впливати на вирішення спору. Відомості, що під час сплати аліментів позивач звертався до органу опіки і піклування із заявою щодо перевірки цільового витрачання аліментів відсутні, докази нецільового використання відповідачкою аліментів позивач не надав.

Матеріали справи не містять доказів свідомого неналежного виконання ОСОБА_1 своїх материнських обов`язків, у тому числі вчинення нею кримінального правопорушення щодо дитини.

Також матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження тверджень позивача про те, що відповідачка має ознаки психічних розладів здоров`я, проявляє агресію щодо дитини, веде асоціальний спосіб життя, вживає заборонені речовини.

Отже, суд вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини позивача ОСОБА_3 , оскільки останній, достовірно знаючи про наявність судового рішення про визначення місця проживання малолітньої доньки разом з матір`ю - відповідачкою ОСОБА_1 , а також про наявність судового наказу про стягнення з нього на утримання дитини аліментів на користь матері дитини, не сплачував аліменти в необхідному розмірі, чим допустив утворення заборгованості по аліментам, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, зокрема, доказів, що заборгованість по аліментам виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, позивач не надав.

Як вже зазначалось, вказані позивачем обставини, а саме перебування доньки у позивача та утримання ним дитини, у даному випадку не мають істотного значення у розумінні ч. 2 ст.197 СК України та не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, оскільки після прийняття судового рішення про визначення місця проживання доньки разом з матір`ю, позивач безпідставно та незаконно, у порушення відповідного судового рішення, утримує дитину за місцем свого проживання та перешкоджає матері у спілкуванні з нею.

Щодо посилання представника позивача під час судового розгляду на необхідність при вирішенні даної справи врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29.06.2022р. у справі № 596/826/21-ц, суд зауважує, що у цій постанові встановлені судом фактичні обставини є різними у порівнянні із даною справою.

Так, у вказаній постанові Верховного Суду вказано, що враховуючи відсутність визначеного місця проживання дитини за законом або за рішенням суду (спір про визначення місця проживання дитини перебував на розгляді в суді), суди передчасно відмовили у задоволенні вимог позивача про припинення стягнення аліментів, мотивуючи своє рішення тим, що батько змінив місце проживання дитини без згоди матері та не виконує рішення органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини.

У даній справі судом встановлено, що місце проживання дитини визначено за рішенням суду разом з матір`ю відповідачкою ОСОБА_1 та таке рішення підлягає обов`язковому виконанню. Проте, ОСОБА_3 , всупереч вимогам закону, вказане судове рішення не виконує, дитину матері не віддає.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_3 слід відмовити повністю.

Водночас, суд вважає необхідним зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.129 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, ст.7, 180, 197, 273 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.2, 4, 5, 12, 13, 18, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про скасування заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2022 року.

Суддя М.В.Сидорова

07.10.2022