ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6471/22 Справа № 210/823/22 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В О.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідачаПублічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,(відомості про дату складення поного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час, а саме з 01.01.1988 року по 17.10.1997 рік працював ковалем, слюсарем в шахтобудівному тресті РУ ім. Кірова, а з 17.10.1997 року в зв`язку із реорганізацією шахто будівельного управління переведений на шахту №1 ОСОБА_2 на якій працював ковалем на молотах та пресах, черговим електрослюсарем.

06.04.1994 року о 10 годині 30 хвилин начальник монтажної дільниці, де працював позивач, дав йому усний наказ, щоб він заніс балони з киснем в комору для зберігання, хоча в його обов`язки це не входило. Один з балонів виявився зі старим та зіпсованим манометром (1977 р. випуску), про що позивачу не було відомо. Тому, коли він ставив його на підлогу, то стався удар кисню з балону по манометру. В результаті цього удару був розірваний механізм показника тиску, і склом манометра, яке луснуло, позивачу травмувало обличчя, праве око і праву руку.

Після тканинної терапії ім. В.П.Філатова, де з 10.03.2000 року по 20.03.2000 рік йому робили операцію на правому оці. Діагноз: Праве око - вихід проникаючого роговидного поранення очного яблука. Рубець роговиці. Артифакія Вторинна катаракта. Відшаровування сітчатки. З 26.04.2001 року по 27.04.2001 року повторно було зроблено операцію.

Рішенням МСЕК від 03.07.2003 року було встановлено 30% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву та встановлено 3 групу інвалідності на безстроковий термін.

15.03.2007 року позивач був звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом нащасного випадку позивач неодноразово проходив курси лікування в інституті очних хвороб і т пенсію по ст. 38 КЗпП України.

З 06.04.1994 року і по теперішній час позивач переносить моральні страждання та переживання, а причиною цього є те, що з ним при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача стався нещасний випадок.

Встановлення втрати працездатності безстроково свідчить, що фізичний стан позивача вже ніколи не покращиться, від чого позивач морально страждає. Починаючи з 1994 року і по теперішній час він майже щорічно проходить обстеження і лікування, пов`язані з зором. Він до цих пір боїться осліпнути. На теперішній час він постійно переносить фізичні страждання, а саме частий біль в правому оку.

Позивач вважає винним у нещасному випадку відповідача, а тому просив стягнути з нього 190000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року позовні ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМітталКривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) гривень.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з визначеним судом розміром моральної шкоди подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на його користь до заявлених у позові вимог, тобто до 190 000 грн.

На думку позивача судом першої інстанції не було враховано, що з 06 квітня 1994 року і по теперішній час він переносить моральні страждання та переживання, а причиною є нещасний випадок, який стався з ним при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача. Вказує, що судом не надано належної уваги наслідкам нещасного випадку,а саме втрати 30% професійної працездатності та встановлення 3-ї групи інвалідності безстроково з липня 2007 року, що свідчить про те, що стан здоров`я вже ніколи не покращиться, від чого він морально страждає. Зазначає, що під час нещасного випадку він переніс шок, спочатку відчув сильний біль на обличчі, особливо в правому оці, а потім відчув і біль у правій руці, а коли шок минув він не зміг відкрити очі та подумав що осліп і у нього почалася паніка, такого страху він не відчував більше ніколи в житті.

Відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повну відмову ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що позивачем не надано суду первинну довідку МСЕК, тому неможливо встановити з якої дати встановлено втрату професійної працездатності, що є важливою інформацією для визначення належного відповідача, оскільки в період з 01.01.2001 до 20.03.2007 такий обов`язок законом був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Вказує, що на час нещасного випадку були чинними Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, де у п.11 Правил було визначено, що розмір моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від будь-яких інших виплат, а фактично судом стягнуто 3000 грн. за 1 відсоток втрати професійної працездатності.

Окрім того, відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем по справі, оскільки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП РУ ім.Кірова, що встановлено судами різних інстанцій по аналогічних справах.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем до 15.03.2007 року, що підтверджено копією трудової книжки (а.с.8-10).

З 01.01.1988 року по 17.10.1997 рік працював ковалем, слюсарем в шахтобудівному тресті РУ ім. Кірова (а.с. 9).

Актом №3/4 Форми Н-1 від 08.04.1994 року «Про нещасний випадок» (а.с.11-12) встановлено, що 06 квітня 1994 року близько о 10 годині 30 хвилин, самостійно без наказу осіб наглядових за участком, ОСОБА_1 не маючи відповідних прав вирішив перевірити тиск в балоні з киснем в коморі для зберігання. Не використовуючи кисневий редуктор, він взяв саморобний перехідник не перевірений, 1977 року випуску манометр, приєднав його до балону с киснем. При різкому відкритті вентиля балона за допомогою спеціального ключа, стався удар кисню із балону по манометру, в результаті чого був розірваний механізм показника тиску і лопнутим склом манометра травмувало обличчя, праве око і праву руку ОСОБА_1 (а.с.11-12)

Відповідно до п.11.3 зазначено Акту, причиною нещасного випадку стало порушення технологічного процесу, відсутність цільового інструктажу перед роботою не по спеціальності (професії).

Згідно довідки МСЕК від 03.07.2003 року ОСОБА_1 було встановлено 30% втрати працездатності по трудовому каліцтву та встановлено третю групу інвалідності безстроково з 11.07.2003 (а.с.13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався нормами статей 173 КЗпП України, ст.440, 440-1, 450 ЦК Української РСР, й виходив з того, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», який в свою чергу став правонаступником Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда», на якому працював позивач і отримав трудове каліцтво, повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Доводи відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», викладені в апеляційній скарзі про те, що останнє не є правонаступником Рудоуправління імені Кірова, де з позивачем стався нещасний випадок, оскільки Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, колегією суддів відхиляються з огляду на наступні обставини.

Так, 01.07.1975 року Промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у Виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі Рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.

Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 Рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі Рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.

В 1989 році Рудоуправління ім.Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправлінням ім.Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22 лютого 1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30 березня 2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30 березня 2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім.Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім.Кірова по всіх статтях балансу станом на 01 квітня 2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова станом на 01 травня 2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником прав та обов`язків Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

Вказана правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №212/8630/19 провадження №61-5395ск20 від 13.04.2020 року.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем по справі.

Окремо слід зазначити, що трудова книжка позивача підтверджує правонаступництво ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступника Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» щодо прав та обов`язків Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

Зокрема запис трудової книжки під №25 підтверджує спільний наказ Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22 лютого 1999 року про перейменовання Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.

Запис під №26 виготовлений штампом підтверджує той факт, що 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

У записі трудової книжки без номера, після запису під №27 проставлено штамп Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» Шахтоуправління з підземного видобутку руди.

У записі під номером 30 проставлено штамп про перетворення з 08.04.2004 р. Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» на Відкрите акціонерне товариства Криворізький гірничо-збагачувальний комбінат «Криворіжсталь» - підстава Наказ Мінпромполітики України «№166 від 07.04.2004

У записі трудової книжки під номером 31 проставлено штамп про перетворення з 12.01.2006 року Відкритого акціонерного товариства Криворізький гірничо-збагачувальний комбінат «Криворіжсталь» на Відкрите акціонерне товариство «Міттал Стіл Кривий Ріг» - підстава Рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Криворіжсталь» №2 від 12.01.2006 (а.с.9 - зворот, 10).

Останній запис під номером 34 про звільнення позивача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію завірено печаткою управління персоналом ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг».

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції настання нещасного випадку 06.04.1994) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У відповідності до положень статті 1 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року (які були чинні на час настання нещасного випадку) власник підприємства,установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Відповідно до п.11 Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст.58 Конституції України).

Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст.450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та №6-207цс14.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний відповідно до законодавства відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків (стаття 173 КЗпП України в редакції на час настання нещасного випадку).

На всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган (стаття 153 КЗпП України в редакції на час настання нещасного випадку).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В апеляційній скарзі сторона відповідача посилається на те, що позивачем не надано суду первинну довідку МСЕК, а довідка про встановлення з 11.07.2003 року позивачу третю групу інвалідності по трудовому каліцтву є повторною тому неможливо встановити з якої дати встановлено втрату професійної працездатності, що необхідно для визначення належного відповідача, оскільки в період з 01.01.2001 до 20.03.2007 такий обов`язок законом був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків, проте, посилаючись на ці ж обставини і у відзиві на позов, відповідач не заявляв клопотання про витребування судом первісної довідки МСЕК з Фонду соціального страхування від нещасних випадків, натомість відповідачем подано два клопотання: про визначення порядку виконання рішення та клопотання про витребування у позивача довідку, видану банківською установою про наявність у нього рахунку для поповнення (а.с.29-30).

Колегія суддів вважає, що подані стороною клопотання свідчать про визнання позову, може не в повному обсязі, при цьому відповідачем не доведено, що вперше втрата професійної працездатності була встановлена позивачеві саме в період з 01.01.2001 по 20.03.2007, коли обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди було покладено не на роботодавця, а на Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

За викладених вище обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повинен відшкодувати ОСОБА_1 спричинену трудовим каліцтвом (06.04.1994) моральну шкоду, оскільки за нормами ст.12 Закону України "Про працю" (в редакції чинній на час настання нещасного випадку) відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності, і у цій частині відхиляє доводи відповідача.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок трудового каліцтва позивач безстроково з 11.07.2003 року втратив 30% професійної працездатності з встановленням третьої групи інвалідності також безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на чисельні курси лікування, проведення двох операцій у 2000 та 2001 роках, а також враховуючи тривалий стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 90 000 грн. до 150 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди буде 150 000 грн.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 992,40 грн. до 1500 грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року в частині розміру моральної шкоди і судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача ОСОБА_1 з 90 000 (дев`яноста тисяч гривень) грн. до 150 000 (ста п`ятидесяти тисяч гривень) грн., відповідно збільшивши розмір судового збору з 992,40 грн. до 1500 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: