Єдиний унікальний номер: 378/493/22
Провадження № 2/378/127/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2022 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з посиланням на те, що згідно погосподарської книги Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області за 1986-1990 роки головою колгоспного двору, до якого належав житловий будинок АДРЕСА_1 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була ОСОБА_5 .. 29 липня 1988 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори видала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в рівних частках на ім`я її дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .. 04 серпня 1988 року ОСОБА_9 купила, а ОСОБА_6 , який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , продав житловий будинок, розташований в селі Іванівка Ставищенського району Київської області, житловою площею 33 м2 з надвірними будівлями. Житловий будинок придбано в період шлюбу та за рахунок спільних коштів подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . 26 серпня 1988 року, незважаючи на перехід права власності після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 до її спадкоємців та подальший продаж 04 серпня 1988 року будинку ОСОБА_11 , про який Іванівській сільській раді було достеменно відомо, виконавчий комітет Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області прийняв рішення №29, яким визнав право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_5 , як головою колгоспного двору. Станом на 01 червня 1988 року колгоспний двір розташований по АДРЕСА_1 припинено через смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 єдиного його члена. На виконання рішення виконкому Ставищенської районної ради 18.06.1991 року, тобто через три роки після посвідчення договору купівлі- продажу, Іванівська сільська рада Ставищенського району Київської області видала свідоцтво про право власності на ім`я померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 як голови колгоспного двору. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер, разом з ним постійно до дня смерті без реєстрації проживали дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_1 . Особами, які вважаються такими, що спадщину прийняли були спадкоємці першої черги згідно ст. 1261 ЦК України: дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_1 . Спадкоємцями першої черги, які вважаються такими, що спадщину не прийняли, є діти спадкодавця: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 померла Спадщину після смерті спадкодавці шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Ставищенської державної нотаріальної контори прийняли її діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Спадкоємцями першої черги, які вважаються такими, що спадщину не прийняли, є діти спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Вважають, що ОСОБА_10 в силу придбання в період шлюбу за договором купівлі-продажу житлового будинку за життя набув права власності на 1/2 частку в майні подружжя в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок смерті останнього. ОСОБА_9 в силу придбання в період шлюбу за договором купівлі-продажу житлового будинку за життя набула права власності на 1/2 частку в майні подружжя в житловому будинку, а тому право власності на 3/4 (три четвертих) вказаного будинку увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок смерті останньої.

Позивачі просять визнати недійсним, видане 18.06.1991 року Іванівською сільською радою Ставищенського району Київської області на підставі рішення виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів Київської області за №153 від 11.10.1988 року, свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , зареєстроване Білоцерківським МБТІ в книзі №1 реєстровий №212, за колгоспним двором, голова якого ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_10 на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 17706, 21 гривень; визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_9 на 3/8 частин спірного житлового будинку та визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_9 на 3/8 частин спірного житлового будинку.

В судове засідання позивачі не з`явилася, в позові просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача Ставищенської селищної радив судове засідання не прибув, до суду селищна рада подала заяву про визнання позовних вимог та розгляду справи у відсутність її представника.

Третя особа: ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, до суду подала заяву, про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву відповідача про визнання позову та дослідивши письмові докази, вважає, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

З погосподарської книги Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області за 1986-1990 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 вбачається, що головою колгоспного двору, до якого належав житловий будинок АДРЕСА_1 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 17-19).

29 липня 1988 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори за реєстром №1227 видала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в рівних частках на ім`я її дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на житловий будинок, який належав спадкодавці на підставі довідки виданої 19.07.1988 року виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області. Свідоцтво підлягало реєстрації в виконавчому комітеті Іванівської сільської ради (а.с. 20).

04 серпня 1988 року ОСОБА_11 купила, а ОСОБА_6 який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продав за 13000 карбованців критий залізом житловий будинок, розташований в селі Іванівка Ставищенського району Київської області, житловою площею 33 м2 з надвірними будівлями. Договір посвідчено секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області Бомко Ольгою Афанасіївною, 04.08.1988 року та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №17 (а.с. 28).

Житловий будинок придбано в період шлюбу та за рахунок спільних коштів подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що підтверджується актовим записом про одруження вчиненим виконкомом села Чорна Кам`янка Маньківського району Черкаської області 18 листопада 1964 року, а/з 22. (а.с. 42).

Із погосподарської книги (а.с. 36-39) вбачається покупець ОСОБА_11 , разом із чоловіком та дітьми поселилася та прописалася у вказаному будинку, тобто будинок їй був переданий.

Рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів №153 від 11.10.1988 року «Про виконання робіт по обліку житлової площі і оформлення права власності на житлові будинки с. Розкішна та Іванівка Ставищенського району Київської області», затверджено рішення виконкому Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області №29 від 26.08.1988 року Про затвердження списків власників будівель по сільській Раді для одержання свідоцтв про право власності, де станом на 01 червня 1988 року головою двору, розташованого по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 , що підтверджується архівним витягом №09.1-04-03/69 від 26.08.2022 року (а.с. 33).

На виконання рішення виконкому Ставищенської районної ради 18.06.1991 року, тобто через три роки після посвідчення договору купівлі-продажу Іванівська сільська рада Ставищенського району Київської області видала свідоцтво про право власності на ім`я померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 як голови колгоспного двору. Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі вказаного свідоцтва про право власності було зареєстровано за померлою ОСОБА_5 в книзі №1 реєстровий №212, що підтверджується довідкою №1327 виданою 13.07.2022 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 56).

Рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів №153 від 11.10.1988 року в частині затвердження власником житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та подальша видача виконавчим комітетом Іванівської сільської ради свідоцтва про право власності та реєстрація права власності на житловий будинок за померлою, порушило статтю 9 ЦК УРСР, згідно якої цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється в момент її смерті, права власності спадкоємців та покупців будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 непорушність яких гарантована законом.

Із копії свідоцтва про смерть встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер (а.с. 40). Заповітного розпорядження на випадок смерті (заповіту) спадкодавець не залишив, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру №69938690 від 06.09.2022 року (а.с. 45). Спадкова справа після його смерті не заведена, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру №69938683 від 06.09.2022 року (а.с. 44). Його частка в майні подружжя ( житловому будинку) за його життя не визначалася.

Із копії спадкової справи (а. с. 72-86) встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 померла, заповітного розпорядження на випадок смерті (заповіту) спадкодавець не залишила. Спадщину після смерті спадкодавці шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Ставищенської державної нотаріальної контори прийняли її діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Як видно з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» за адресою: АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок літер «А» загальною площею 69,9 м2, житловою площею 42,2 м2 з прибудовою літер «а» та ганком літер «а1»; літер сарай «Б» з навісом літер «б»; літня кухня літер «В», погріб з шийкою літер «Г»; колодязь №1; ворота з хвірткою №2; огорожа №3; ворота № 6 (а.с. 49-52).

Оціночна вартість будинку становить 70824.82 гривень, що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості (а.с. 53-55).

Як вбачається із копії довідки №1327 від 13.07.2022 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» станом до 01.01.2013 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 18.06.1991 року виданого Іванівською сільською радою (а.с. 56).

Зміна розміру житлової площі з 33,0 м2 до 42,2 м2 відбулась за рахунок внутрішнього перепланування, що не потребує дозвільних документів (а.с. 56).

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру від 02.08.2022р. (а.с. 85).

Ставищенська районна державна нотаріальна контора винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа на ім`я померлої і належність його іншій особі (а.с. 86).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно положень частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб).

Згідно із ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ введено в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Відповідно до пунктів 1,4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

На час придбання будинку, питання набуття права власності регулювались Цивільним Кодексом УРСР.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, діючих на час придбання будинку, житловий будинок був спільною сумісною власністю подружжя і в разі поділу належав їм у рівних частках.

Згідно вимог ст. 227 Цивільного Кодексу УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Таким чином, правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Частина 4 статті 3 Закону Української РСР від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат" (Відомості Верховної Рада УРСР, 1975 р.) встановлювала, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Зокрема посвідчують інші угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном (п. 2 ч. 1 статті 14 Закону УРСР "Про державний нотаріат").

Відповідно до ч. 5 статті 35 Закону УРСР "Про державний нотаріат" посвідчення угод про відчуження або заставу жилого будинку (частини будинку) чи квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників провадиться за місцем знаходження жилого будинку державною нотаріальною конторою або виконавчим комітетом міської, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Згідно положень статті 9 ЦК УРСР здатність мати цивільні права і обов`язки цивільна правоздатність) громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Зміст правоздатності громадян викладений в статті 10 ЦК УРСР, громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з поружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, ОСОБА_10 в силу придбання в період шлюбу за договором купівлі-продажу житлового будинку за життя набув права власності на 1/2 частку в майні подружжя в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок смерті останнього. ОСОБА_9 в силу придбання в період шлюбу за договором купівлі-продажу житлового будинку за життя набула права власності на 1/2 частку в майні подружжя в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та в силу прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка ОСОБА_10 на ј частину вказаного будинку, а тому право власності на ѕ (три четвертих) вказаного будинку увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок смерті останньої.

Спадщину після смерті ОСОБА_11 прийняли її діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подавши з цього приводу до нотаріальної контори відповідні заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Позивачі просять судові витрати по справі покласти на них.

Керуючись ст. ст. 120, 123, 128, 153, 224, 227, 563, ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 22, 28 КпШС, ст. ст. 15, 16, 182, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223 ч. 2, 1268 ч. 1, 1261, 1269, 1270 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, - задовольнити.

Визнати недійсним, видане 18.06.1991 року Іванівською сільською радою Ставищенського району Київської області на підставі рішення виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів Київської області №153 від 11.10.1988 року, свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , зареєстроване Білоцерківським МБТІ в книзі №1 реєстровий №212, за колгоспним двором голова якого ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_10 на ј (одну четверту) частину житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 17706, 21 гривень.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_9 на 3/8 (три восьмих) частин житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 26559,31 гривень.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_9 на 3/8 (три восьмих) частин житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 26559,31 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Р. В. Гуртовенко