Справа № 503/304/22
Провадження № 2/503/176/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Журби С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

В інтересах неповнолітньої дитини до суду звернувся орган опіки та піклування з вище вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який влаштований в сімейні форми виховання в опікунську сім`ю. За час відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відповідач ОСОБА_2 на шлях виправлення не стала, не створила належних умов для виховання і розвитку дитини, а також для її утримання, зокрема офіційно на роботу не працевлаштувалась, не привела будинок в якому проживає в належний санітарно-технічний стан та жодного разу не зверталась до служби у справах дітей міської ради щодо надання дозволу на побачення та спілкування з дитиною. При цьому, за відомостями Центру соціальних служб Кодимської міської ради, всі рекомендації та поради, які надавались матері, виконувались неналежним чином. На даний час з`ясовано, що мати і син не підтримують зв`язків, відповідач ОСОБА_2 не цікавиться життям дитини, не проявляє зацікавленості у його поверненні в сім`ю. Сам неповнолітній ОСОБА_1 в бесіді з начальником служби у справах дітей повідомив, що не бажає проживати зі своєю матір`ю, а хоче проживати в будинку піклувальника, де останньою створено всі умови для проживання, розвитку, а сама піклувальник турбується про нього, в той час як мати не цікавиться його життям, не телефонує до нього і не приїжджає. Рішенням Виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 25.01.2022 року № 288 вирішено звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав. У зв`язку з чим та з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини орган опіки та піклування пред`явив до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

29.03.2022 року ухвалою суду (а.с.21) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

У встановлений судом строк відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, відзиви на позовну заяву не подала.

28.04.2022 року ухвалою суду (а.с.30) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача - органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання позивач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника від 05.07.2022 року.

Неповнолітній позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого органом опіки та піклування було подано позов, та його законний представник - піклувальник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання позивач були своєчасно повідомлені належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка законного представника ОСОБА_3 від 30.06.2022 року (а.с.49). При цьому, сам неповнолітній позивач та його законний представник подали до суду спільну письмову заяву від 13.09.2022 року про розгляд справи за їх відсутності, в якій додатково зазначили обставини щодо обставин виховання неповнолітнього та відносин із відповідачем. Крім того, у згаданій заяві окремо відзначено клопотання до суду не стягувати аліментів з відповідача щоб в майбутньому це не впливало на неповнолітнього. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка від 30.06.2022 року (а.с.49). При цьому, відповідач подала до суду письмову заяву від 13.09.2022 року, в якій повідомила суду про те, що за її зверненням Подільським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було видано наказ № 193-ЦП від 01.06.2022 року про уповноваження на надання їй безоплатної вторинної правової допомоги, але до теперішнього часу уповноваженому представнику не надано відповідної довіреності, згідно положень ст. 15 ч.2, 62 ч.1 ЦПК України. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали даної справи та цивільної справи № 503/167/20 суд встановив наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача ОСОБА_2 народилась дитина - син ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області 20.09.2013 року, актовий запис № 5 від 31.03.2005 року (а.с.5).

13.01.2020 року КЗ «Лисогірський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» Кодимської районної ради Одеської області було складено характеристику за № 1 (а.с.15) на свого учня - ОСОБА_1 , в якій відзначено ту обставину, що мати систематично відвідує класні та загальношкільні батьківські збори.

Крім того, 13.01.2020 року виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області було прийнято рішення № 1 (а.с.12 у справі № 503/167/20) про відібрання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_2 з передачею дитини службі у справах дітей Кодимської райдержадміністрації. При цьому, підставою відібрання дитини було визначено виниклу безпосередню загрозу життю та здоров`ю дитини (в житловому будинку, в якому в даний час (мався на увазі час прийняття рішення) проживає сім`я, не має світла, окремої кімнати для дитини, відсутні продукти харчування, куточок для вивчення уроків, постільна білизна).

19.08.2020 року Кодимським районним судом Одеської області було ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 503/167/20 (а.с.17-18) про відібрання у відповідача ОСОБА_2 , без позбавлення її батьківських прав, неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане заочне рішення набрало законної сили 18.11.2020 року, згідно відповідної відмітки зробленої на його копії.

11.01.2021 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області було видано розпорядження № 02/А-2021 (а.с.13) про надання неповнолітньому ОСОБА_1 статусу дитини позбавленої батьківського піклування.

31.01.2021 року виконавчим комітетом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області було складено характеристику за № 32 (а.с.6) на відповідача ОСОБА_2 , згідно якої остання має інвалідність ІІІ групи, має сина - ОСОБА_1 , але участі у його вихованні не бере, за період проживання в населеному пункті зауважень зі сторони виконавчого комітету не мала та знаходилась (на час складення характеристики) на амбулаторному лікуванні в с. Олександрівка Одеської області.

Крім цього, 31.01.2021 року виконавчим комітетом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області було видано довідку № 33 (а.с.14), згідно якої ОСОБА_2 проживає без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

24.03.2021 року виконавчим комітетом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області було прийнято рішення № 38 (а.с.9) про призначення ОСОБА_3 піклувальником над дитиною ОСОБА_1 , позбавленим батьківського піклування. З визначенням місця проживання дитини з піклувальником за адресою: АДРЕСА_2 .

30.03.2021 року Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів смт Рудниця Піщанської селищної ради Тульчинського району Вінницької області було видано довідку за Вих.№ 32 (а.с.16), згідно змісту якої ОСОБА_1 буде навчатися у даному закладі освіти при наявності відповідних документів.

18.01.2022 року директор Центру соціальних служб Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Ларисою Медлярською на ім`я начальника служби у справах дітей Кодимської міської ради було надано інформацію за № 13 (а.с.10), згідно якого ОСОБА_2 перебуває на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах. З метою підтримки та створення сприятливих соціальних умов життєвого самовизначення, розв`язання загальних потреб сім`ї, мінімізацією негативних наслідків з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків, щодо запобігання позбавлення батьківських прав, їй надавався комплекс соціальних послуг. Також надавалися поради спрямовані на підвищення виховного потенціалу батьків, удосконалення навичок ведення особистого господарства та планування сімейного бюджету. Всі рекомендації та поради, які надавались матері, виконувались неналежним чином. Були надані роз`яснення щодо організації позитивних контактів з біологічним сином ОСОБА_1 та дотримання норм чинного законодавства в процесі відвідування дитини в сім`ї опікуна. Але життєдіяльністю дитини мати цікавилась дуже рідко (протягом 2021 року - один раз відвідала за місцем проживання, два рази спілкувалась в телефонному режимі), не приклала належних зусиль, щоб створити умови для повернення хлопчика в біологічну сім`ю.

19.01.2022 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини служби у справах дітей Кодимської міської ради, якою було прийнято рішення про доручення службі у справах дітей підготувати проєкт рішення виконавчого комітету про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 і підготувати позовну заяву та необхідний пакет документів про позбавлення батьківських прав, про що свідчить копія відповідного витягу з протоколу засідання від 19.01.2022 року № 1 (а.с.12).

25.01.2022 року виконавчим комітетом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області було прийнято рішення № 288 (а.с.11) про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим службі у справах дітей було доручено підготувати необхідний пакет документів для подачі позовної заяви до суду.

26.07.2022 року поліклінічним відділенням КНП «Кодимська лікарня» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області було видано довідку за № 203, згідно якої ОСОБА_2 знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра Подільського району із зазначенням відповідного діагнозу, який суд не вважає за можливе відображати у змісті даного рішення з огляду на положення ч.1 ст. 286 ЦК України та ст. 391, 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII. При цьому, суд приймає до розгляду згаданий медичний документ на підставі положень ч.8 ст. 83 ЦПК України, оскільки відповідачем вживалися заходи щодо отримання безоплатної вторинної правової допомоги, що відповідним чином вплинуло на можливість виконання нею вимог щодо строків подання доказів, передбачених ч.3 ст. 83 ЦПК України. Крім того, прийняття до розгляду цього доказу забезпечує суду можливість ухвалити у даній справі обґрунтоване рішення на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, які мають значення.

Нормативно-правове застосування:

У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Свідченням втрати відповідачем інтересу до своєї малолітньої дочки є її ігнорування судових засідань, незважаючи на належне повідомлення про час його проведення, та не подання до суду будь-яких заперечень проти позбавлення батьківських прав, які за змістом п.58 рішення Європейського Суду з прав людини, прийнятого у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, могли б бути свідченням її інтересу до своїх дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Крім того, згідно до положень ч.4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

В свою чергу, відповідно до ч.2 та першого речення ч.3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Висновки суду

- щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав

Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу на ту обставину, що пред`явлений позов не містить відомостей про те який саме відповідачу ОСОБА_2 надавався комплекс соціальних послуг, а також які саме роз`яснення, рекомендації та поради їй надавались. При цьому, відсутні підтвердження реальності їх надання, докази фіксації їх вручення або іншого способу їх доведення. З огляду на зазначене суд позбавлений можливості прийти до переконливого висновку про те, що вище згадані заходи не лише мали місце у дійсності, а й включали в себе врахування стану здоров`я відповідача та віддаленість місць зареєстрованого та фактичного проживання відповідача ОСОБА_2 від місця проживання її дитини визначеного після відібрання останньої разом з піклувальником в іншому населеному пункті іншої області, відстань шляхового сполучення яких становить близько 50 км. Зокрема неможливо перевірити ту обставину чи можливо було виконувати роз`яснення, рекомендації та поради стан виконання яких визначений як неналежний.

Суд вважає, що важливе значення для вирішення даного спору мають обставини саме про взаємовідносини відповідача ОСОБА_2 із своїм сином - ОСОБА_1 після прийняття рішення про відібрання останнього без позбавлення батьківських прав, зокрема для простеження тенденційності їх розвитку та дослідження самих їх змін.

Однак, суд звертає увагу на ту обставину, що до позовної заяви не було додано актуальної характеристики на особу відповідача ОСОБА_2 так як додана датована ще 31.01.2021 року, тобто через близько двох місяців після набрання законної сили заочним рішенням за позовом про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Натомість додана характеристика КЗ «Лисогірський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» Кодимської районної ради Одеської області 13.01.2020 року за № 1 (а.с.15) була використана ще під час судового розгляду цивільної справи № 503/167/20 за позовом про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Суд зауважує, що підставою для відібрання дитини без позбавлення батьківських, яка зазначена у відповідному рішенні прийнятому у відповідності до положень ч.2 ст. 170 СК України 13.01.2020 року № 1 (а.с.12 у справі № 503/167/20) були умови проживання, які становили небезпечним для життя і здоров`я дитини, тобто передбачені ч.1 ст. 170 СК України. В той час як у мотивувальній частині заочного рішення ухваленого Кодимським районним судом Одеської області 19.08.2020 року у цивільній справі № 503/167/20 (а.с.17-18), прийняття рішення про відібрання останнього без позбавлення батьківських прав було обґрунтовано тими підставами, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, не займається його вихованням та доглядом, не піклується про нього, не забезпечує матеріально, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями.

Суд вважає, що за наявності у відповідача ОСОБА_2 відповідного діагнозу з приводу якого вона знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра підлягають встановленню та обставини чи може вона за своїм психічним станом виховувати дитину та чи є вона небезпечною для своєї дитини за умови сумісного з нею проживання, зокрема шляхом проведення відповідної психологічної експертизи, згідно положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, що в свою чергу за обставин конкретної справи відповідає порядку вирішенню справ даної категорії згідно висновків Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 175/2280/15-ц (провадження № 61-11920св18).

Органом опіки та піклування до позовної заяви не надано доказів дійсного матеріального становища відповідача ОСОБА_2 , зокрема про його достатність для виконання наданих їй роз`яснень, рекомендацій та порад.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановоюВерховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року № 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також не додано акту про обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 актуального часу подачі позову.

Відсутні самі докази продовження існування обставин зазначених у рішенні Кодимського районного суду Одеської області від 19.08.2020 року у цивільній справі № 503/167/20.

Тому судом установлено, що висновок органу опіки й піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є непереконливим, оскільки він, в цілому, ґрунтується на констатації факту відсутності спілкування матері з дитиною та не враховує об`єктивні для відповідача фактори, які ускладнюють її безпосередню участь у вихованні сина, зокрема проживання дитини та матері в різних населених пунктах. При цьому поза увагою органу опіки і піклування залишилися також дані про особу відповідача, умови та спосіб його життя.

Аналогічні за своїм змістом висновки застосовані Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 199/317/17-ц (провадження № 61-43738св18).

У зв`язку з чим суд вважає, що органом опіки та піклування не доведено те, що наслідком взаємовідносин відповідача ОСОБА_2 із своїм сином - ОСОБА_1 після прийняття рішення про відібрання останнього без позбавлення батьківських прав не є сам стан здоров`я відповідача, складні життєві обставини (з приводу яких вона перебувала на обліку) та віддаленість місць їх проживання, яке свідчило б саме про її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

З урахуванням встановлено суд не вбачає обґрунтованих підстав для застосування такої крайньої міри як позбавлення батьківських прав, за умов того, що фактично дитину вже було відібрано у відповідача, у зв`язку з чим вважає, що в задоволенні позову в частині зазначеної позовної вимоги необхідно відмовити.

- щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Однак, позовна вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у даній справі є похідною від позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим не може бути окремо вирішена та задоволена судом за умови відмови в задоволенні позову щодо останньої, тому також задоволенню не підлягає.

Відповідно абзацу першого ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зміст зазначеної вище норми вказує на те, що аліменти можуть бути присудженні не лише на користь одного з батьків, але і на користь інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Водночас із цим суд додатково відзначає ту обставину, що 24.03.2021 року виконавчим комітетом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області було прийнято рішення № 38 (а.с.9) про призначення ОСОБА_3 піклувальником над дитиною ОСОБА_1 , позбавленим батьківського піклування. З визначенням місця проживання дитини з піклувальником за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином суд вважає, що згідно ст. 63, 69 ЦК України та ст. 59 ЦПК України, на даний час виключно саме у ОСОБА_3 , як законного представника - піклувальника неповнолітнього ОСОБА_1 , з якою останній проживає, є право на стягнення аліментів з відповідача шляхом подання окремого позову не пов`язаного з позбавленням батьківських прав.

Матеріали позову поданого органом опіки та піклування про позбавлення батьківських прав не містять в собі підтверджень тієї обставини, що піклувальник ОСОБА_3 уповноважувала орган опіки та піклування на заявлення в її інтересах позову про стягнення аліментів одночасно з позовом про позбавлення батьківських прав. При цьому, у змісті спільної письмової заяви піклувальника ОСОБА_3 і неповнолітнього ОСОБА_1 до суду відзначено про не бажання стягувати аліменти з відповідача.

В свою чергу, з врахуванням положень абзацу першого ч.3 ст. 181 СК України, суд не вбачає у органу опіки та піклування самостійного права на пред`явлення позовної вимоги (окремо від позовної вимоги про позбавлення батьківських прав) про стягнення аліментів на утримання дитини, яка не знаходиться у спеціалізованому закладі.

У зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні позову у частині позовної вимоги про стягнення аліментів слід також відмовити.

Керуючись ст. 96, 99, 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 164, 166, 181 СК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області; код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 04057149, адреса місцезнаходження: 66000 Одеська область, Подільський район, м. Кодима, пл. Перемоги, 1-1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Матеріали цивільної справи № 503/167/20, після набрання рішенням суду у даній справі законної сили, повернути до архіву суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко