У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши у заяву представника позивача про відвід головуючої судді Усатової І.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону вчиняти певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону вчиняти певні дії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 головуючим у справі визначено суддю Усатову І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

15.09.2022 до суду від представника позивача надійшла заява про відвід головуючої судді Усатової І.А. від розгляду даної справи.

У своїй заяві посилається на обставини, які на її думку викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності головуючої у справі.

Так, в обґрунтування поданої заяви про відвід посилається на те, що ухвала про відкриття провадження позивачу не надходила, як і не надходив відзив у даній справі, що перешкодило позивачу реалізувати своє право на безпосередню участь у розгляді справи, а про існування такої ухвали про відкриття провадження та інших судових рішень у справі позивач довідалась лише з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Вказує також, що ухвалою суду від 15.03.2021 позивачу було повернуто заяву про забезпечення позову. Більш ніж пів року жодних рішень судом прийнято не було, заходів для захисту інтересів позивача не було вжито, внаслідок чого відповідачем відчужено земельну ділянку із самочинно збудованим об`єктом третій особі, якою продовжено самочинне зведення будинку.

Окрім того, зазначає, що 12.09.2022 із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень їй стало відомо про те, що ухвалою суду від 18.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зміну предмету позову та залучення співвідповідача у справі з підстав пропуску встановленого законодавством строку для подачі заяви про зміну предмета позову та залучення співвідповідача, при цьому не врахувавши неотримання позивачем ухвал про відкриття провадження та про повернення заяви про забезпечення позову, а також зімну фактичних обставин справи.

Також вказує, що клопотання про розгляд справи за участю сторін, що містилось в заяві про зміну предмету позову, судом було також проігноровано.

Враховуючи викладене вище, просила суд задовольнити заяву про відвід.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення відводу, виходячи з наступного.

Статтею 36 ЦПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Зокрема, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

При цьому, ч.4 ст.36 ЦПК України передбачає, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думку судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відвід, за ч.3 ст.39 ЦПК України, повинен бути вмотивованим і заявлений у визначені законом строки, та з наданням доказів неупередженості судді для цілей відводу ч.4 даної статті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейським судом з прав людини у рішенні в справі «Білух проти України» від 09 листопада 2006 року зазначено, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При вирішенні справи Європейський суд у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У пункті 52 цього ж рішення щодо об`єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

При цьому суд вважає, що наявність об`єктивного критерію має визначатися виходячи з об`єктивно існуючих обставин, тобто обставин, які існували та існують поза волею учасників процесу.

Будь - яких посилань на наявність суб`єктивного критерію, тобто вчинення суддею дій, які б свідчили про прояви упередженості чи безсторонності, заявником не зазначено.

Таким чином, підстави, викладені заявником в обґрунтування поданої заяви про відвід, не ґрунтуються на законі, фактичних обставинах справи, і є лише його суб`єктивною точкою зору з цього приводу.

Зазначені в заяві представником позивача обставини не можуть свідчити про необ`єктивність або упередженість судді.

З точки зору закону такі обставини не є підставою для сумнівів в об`єктивності судді та відводу, а є процесуальними діями, врегульованими законом, право оскарження яких мають учасники процесу в установленому цивільним процесуальним законом порядку.

Виходячи з цього, підстави для задоволення заяви відсутні.

Відповідно до частин 1-3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Питання про відвід вирішується невідкладно.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені представником позивача підстави для відвову головуючої судді у справі Усатової І.А. є необгрунтованими, а тому подана заява про відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про відвід головуючої судді Усатової І.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону вчиняти певні дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І.А. Усатова