Справа № 344/3628/22
Провадження № 22-ц/4808/893/22
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 31 травня 2022 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 1 червня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» про скасування наказу про винесення дисциплінарного стягнення,

в с т а н о в и в:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» про скасування наказу про винесення дисциплінарного стягнення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 01.04.2020 року позивач працює на посаді лікаря-нарколога наркологічного відділення планового лікування КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради».

12.01.2022 року Наказом №2-о їй було винесено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за грубе порушення професійних обов`язків. Підставою застосування даного дисциплінарного стягнення вказана скарга пацієнта ОСОБА_2 , порушення п.п. 2.2.2, 2.2.8 п. 2.2 посадової інструкції та ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу», яка забороняє фотографувати пацієнтів без їхнього дозволу.

Позивач вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки такий не відповідає вимогам законодавства. На її думку відсутні підтвердження порушення нею медичної етики та деонтології, публічної демонстрації фотографій пацієнта на будь-яких носіях, у власних цілях, соцмережах, сайтах тощо. А вказаний Закон не забороняє фіксування можливого правопорушення. Крім того ст. 6 цього Закону встановлює конфіденційність відомостей про стан психічного здоров`я особи та надання психіатричної допомоги, а при проведенні службового розслідування в її діях не встановлено порушення конфіденційності відомостей про стан пацієнта ОСОБА_2 , а саме розголошення чи передачу будь-яких відомостей.

Просить визнати незаконним та скасувати Наказ №2-о від 12.01.2022 року КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» про винесення дисциплінарного стягнення лікарю ОСОБА_1 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи.

Зазначає, що матеріали справи не містять жодного підтвердження того, що громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно перебували на стаціонарному лікуванні у КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» на законних підставах. Крім того відсутнє підтвердження, що вказаний у відзиві відповідача персонал і представник відповідача перебував чи перебуває безпосередньо у трудових відносинах з КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради».

Вказує, що ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає конфіденційність відомостей про стан психічного здоров`я особи та надання психіатричної допомоги й забороняє без письмової згоди особи або без письмової згоди її законного представника та лікаря-психіатра, який надає психіатричну допомогу, публічно демонструвати особу, яка страждає на психічний розлад, фотографувати її чи робити кінозйомку, відеозапис, звукозапис та прослуховувати співбесіди особи з медичними працівниками чи іншими фахівцями при наданні їй психіатричної допомоги. Однак неможливо визначити лікаря-психіатра, який надає психіатричну допомогу, якщо особа поступила на лікування без оформлення такого лікування.

На її думку з наданих пояснень не зрозуміло, чи є пацієнт, з яким в маніпуляційну зайшла лікар ОСОБА_4 і якому зробила призначення на лікування без історії хвороби, скаржником ОСОБА_2 .

Вважає, що суд не спростував мотивів позивача щодо того, чи можна вважати пацієнтом особу, яка поступила на лікування без оформлення такого лікування історії хвороби, і на якого поширювалася б дія ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу». Також суд не взяв до уваги її пояснення про те, що камера на телефоні не працювала і фотозйомку вона не робила, отже відсутня сама фотографія.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на лікуванні підтверджується наявними медичними документами медичними картами стаціонарного хворого №3093/21 і №3086/21. Персонал, який був вказаний у відзиві, офіційно працевлаштований, що доводиться відповідними наказами і записами в їх трудових книжках. А представник відповідача в справі взагалі не фігурував, оскільки сторону відповідача представляв керівник закладу. Також вважає, що позивач некоректно дала оцінку ведення медичної документації, так як це не входить до її функціональних обов`язків. Те, що ОСОБА_2 є пацієнтом та скаржником доводиться шляхом порівняння його власного підпису у скарзі та в медичній карті стаціонарного хворого. Вважає, що ОСОБА_1 займалася не властивими для лікаря діями фотографуванням, що є порушенням її посадової інструкції, щоб мати докази лікування особи в стаціонарі без заведеної медичної документації. При цьому пацієнта обурила не тільки можливість появи фото будь-де без його згоди, а й відсутність гарантії дотримання конфіденційності перебування в психіатричному стаціонарі. З вини даного лікаря ОСОБА_2 не отримав належної медичної допомоги, перервавши лікування покинув стаціонар в той же день, а стаціонарне відділення і медичний заклад ризикує втратою позитивного іміджу.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 01.06.2010 року була прийнята на роботу на посаду лікаря-нарколога наркологічного відділення №1 Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру, який рішенням ІФОР від 20.09.2019 року перейменовано в Комунальне некомерційне підприємство «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради». 01.04.2020 року переміщена лікарем-наркологом до наркологічного відділення планового лікування, про свідчить копія її Трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.09.1985 року (а.с. 6-7).

Наказом КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» від 12.01.2022 року №2-о «Про винесення дисциплінарного стягнення лікарю ОСОБА_1 » за грубе порушення професійних обов`язків оголошено догану. Зазначено, що пацієнт ОСОБА_2 , який знаходився на стаціонарному лікуванні, в своїй заяві (реєстраційний №614 від 22.12.2021 року) поскаржився на неналежну поведінку лікаря ОСОБА_1 . По цьому факту було проведено службове розслідування, в результаті якого доведено порушення лікарем ОСОБА_1 п.п. 2.2.2 пункту 2.2 Посадової інструкції: основний обов`язок лікаря - дотримуватись медичної етики та деонтології; п.п. 2.2.8: виконувати лише ту роботу, яка доручена, і не виконувати роботу без дозволу керівника. Згідно п. 4.4 Посадової інструкції працівник несе відповідальність за виконання будь-якої роботи, не пов`язаної з виконанням посадових обов`язків. Ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» забороняє фотографувати пацієнтів без їх дозволу (а.с. 5).

Згідно копії Акту КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» від 12.01.2022 року №01 ОСОБА_1 у присутності свідків прочитала даний наказ, проте заявила, що не згодна з ним і відмовилася його підписувати (а.с. 38).

Встановлено також, що в заяві, адресованій головному лікарю КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» Барським В.М. 22.12.2021 року, останнім було вказано, що він поступив на стаціонарне лікування 21.12.2021 року у супроводі дружини. Однак коли зайшов в палату і йому підключили капельницю зайшла жінка, яка почала його фотографувати без жодних пояснень. Вважає такі дії персоналу неприпустимими, оскільки його лікуючий лікар запевняв, що лікування в стаціонарі є конфіденційним; категорично відмовився від продовження лікування, просив виписати його зі стаціонару (а.с. 14).

Згідно копій пояснюючих записок персоналу КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 лікар ОСОБА_1 забрала в чергового листок з даними пацієнта, цікавилася чому у палаті №2 капають неоформленого хворого. Ними було вияснено, що це пацієнт, який поступає у відділення, і на нього вже оформляють історію хвороби. Але оскільки йому було погано, у нього був високий тиск, його завели в палату та почали надавати медичну допомогу. При цьому медична сестра ОСОБА_8 через відкриті двері 8-ої палати бачила, що ОСОБА_9 фотографує хворого у зв`язку з чим в останнього почалася істерика і він заявляв, що не буде тут лікуватися (а.с. 18, 19, 20).

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 21.12.2021 року жінка по опису, ймовірно лікар, фотографувала хворого, який поступив на лікування в 2-гу палату, після чого останній відмовився від стаціонарного лікування у зв`язку з даним інцидентом (а.с. 22).

За змістом пояснень ОСОБА_1 від 22.12.2021 року вона 21.12.2021 року побачила в маніпуляційній хворого, який не був пацієнтом стаціонару. Вказав, що прийшов прокапатися, лягати на лікування не хотів. Коли її побачила лікар ОСОБА_10 , то швидко перевела пацієнта в 2-гу палату, а коли медсестри їй сказали, що ОСОБА_1 з`ясовувала про нього, побігла на приймальний покій до чергового лікаря дати дані для заведення історії хвороби (бо пацієнт знаходився під крапельницею без заведеної історії хвороби і без огляду лікаря приймального покою та без дотримання всієї процедури поступлення); потім продиктувала пацієнту як писати заяву, щоб вигородити себе. Зазначила, що пацієнта не фотографувала, в неї не працює камера на телефоні, а заходила в 2-гу палату, бо шукала медсестру. Вважає, що ОСОБА_10 неодноразово підмовляла пацієнтів писати на неї скарги, порушує правила поступлення і ведення хворих в стаціонарі (а.с. 36-37).

Як вбачається з висновку «Про результати службового розслідування по факту заяви хворого ОСОБА_2 » від 29.12.2021 року, на заяву ОСОБА_2 , що був оформлений на лікування в КНП «ПНЦ ІФ ОР» 21.12.2021 року щодо факту фотографування його персоналом відділення планового лікування було проведено службове розслідування, в ході якого було взято пояснення у персоналу відділення, який в той момент працював: чергового лікаря ОСОБА_6 , чергової медичної сестри ОСОБА_7 , старшої медичної сестри відділення С. Стасишин, молодшої медичної сестри С. Фольверк. Також вивчено відеозапис з камери відеонагляду приймального покою. Встановлено, що 21.12.2021 року біля 14 години до ОСОБА_10 звернувся пацієнт у супроводі дружини, який хотів пройти лікування у КНП «ПНЦ ІФ ОР». Пацієнт скаржився на сильні головні болі, нудоту блювоту, високий тиск (з доповідної ОСОБА_10 ). Також вона вказала, що в той час на приймальному покої перебувала бригада швидкої допомоги, яка доставила хворого, та майстер по заміні принтера. Пацієнт був неспокійний, хвилювався, що його побачать знайомі, а він хотів лікуватись анонімно. ОСОБА_10 завела хворого в другу палату, попросила медичну сестру поміряти тиск і написала листок призначень. Після чого пішла на приймальний покій оформляти історію хвороби. В той час, як хворому виконувались призначення, в палату зайшла ОСОБА_1 та почала фотографувати хворого. Факт фотографування підтвердила молодша медична сестра ОСОБА_11 , яка в той день працювала. Про те, що заходила якась особа в білому халаті (по опису ОСОБА_1 ) і фотографувала хворих в палаті, вказав в своєму поясненні і сусід по палаті ОСОБА_3 . Підтвердженням намірів ОСОБА_1 і її неправомірних дій є відеозапис з камери відеоспостереження в приймальному покої, де видно як вона, переглядаючи якісь папери, фотографує дані хворого, які перед цим принесла ОСОБА_10 для оформлення ОСОБА_6 історії хвороби, а потім кладе цей листок собі в сумку (викрадає) (а.с. 17).

07.12.2021 року Генеральним директором КНП «ПНЦ ІФ ОР» затверджено Посадову інструкцію №46-21 лікаря-нарколога наркологічного відділення планового лікування, яку отримала та з якою ознайомлена лікар-нарколог ОСОБА_1 , про що свідчить її підпис (а.с. 15-16).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії ОСОБА_1 по фотографуванню пацієнта ОСОБА_2 без його дозволу стали наслідком порушення покладених на неї обов`язків, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.8 Посадової інструкції лікаря-нарколога, ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу». Дані обставини підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами поясненнями працівників та пацієнтів КНП «ПНЦ ІФ ОР», результатами проведеного службового розслідування від 29.12.2021 року. А самим позивачем не спростовано правомірності притягнення її до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно вимог статті 147 КзпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений статтею 149 КзпП України.

За правилами вказаної статті до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

В постанові Верховного Суду від 15 серпня 2022 року у справі №712/8303/21 (провадження №61-5033св22) викладено правовий висновок про те, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно виявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення роботодавцем дисциплінарного стягнення необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, посадові обов`язки лікаря-нарколога наркологічного відділення планового лікування КНП «ПНЦ ІФ ОР» та відповідальність за їх неналежне виконання передбачені ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу», відповідною Посадовою інструкцією, затвердженою 07.12.2021 року Генеральним директором КНП «ПНЦ ІФ ОР», яку отримала та з якою ознайомлена лікар-нарколог ОСОБА_1 , про що свідчить її підпис (а.с. 15-16).

Так, п. 2.2 зазначеної Посадової інструкції передбачено основні обов`язки, серед яких дотримуватись принципів медичної етики та деонтології (п.п. 2.2.2), виконувати лише ту роботу, яка йому доручена і не виконувати роботу без дозволу керівника (п.п. 2.2.8), негайно повідомляти про всі порушення, виявлені у роботі, про отриману виробничу травму чи виявлення потерпілого від нещасного випадку завідувачці відділення, а при її відсутності чергового лікаря приймального відділення (п.п. 2.2.15).

Пунктом 5.5 даної Посадової інструкції передбачено, що лікар повинен знати Закон України «Про психіатричну допомогу».

Лікар несе відповідальність за виконання будь-якої роботи, не пов`язаної з виконанням посадових обов`язків; несе в залежності від ступеня важкості вини дисциплінарну, адміністративну чи кримінальну відповідальність за невиконання правил, норм і інструкцій з охорони праці та пожежної безпеки, посадової інструкції, недотримання умов колективного договору, правил внутрішнього трудового розпорядку (п.п. 4.4, 4.6 Посадової інструкції).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» медичні працівники, інші фахівці, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, та особи, яким у зв`язку з навчанням або виконанням професійних, службових, громадських чи інших обов`язків стало відомо про наявність у особи психічного розладу, про факти звернення за психіатричною допомогою та лікування у закладі з надання психіатричної допомоги чи про перебування у закладі соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, або спеціальному навчальному закладі, а також інші відомості про стан психічного здоров`я особи, її приватне життя, не можуть розголошувати ці відомості, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті. Забороняється без письмової згоди особи або без письмової згоди її законного представника та лікаря-психіатра, який надає психіатричну допомогу, публічно демонструвати особу, яка страждає на психічний розлад, фотографувати її чи робити кінозйомку, відеозапис, звукозапис та прослуховувати співбесіди особи з медичними працівниками чи іншими фахівцями при наданні їй психіатричної допомоги. Документи, що містять відомості про стан психічного здоров`я особи та надання їй психіатричної допомоги, повинні зберігатися з додержанням умов, що гарантують конфіденційність цих відомостей. Вилучення оригіналів цих документів та їх копіювання може здійснюватися лише у випадках, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 25 даного Закону особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на поважливе і гуманне ставлення до них, що виключає приниження честі й гідності людини.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що дії позивача по фотографуванню, збиранню даних хворого та фотографування його самого в палаті свідчать про порушення нею медичної деонтології (етики), а також вимог Закону України «Про психіатричну допомогу», і такі вчинені умисно.

Датою вчинення та виявлення зазначених дій є 21.12.2021 року.

Висновком комісії із службового розслідування від 29.12.2021 року встановлено, що такі дії вчинені саме лікарем ОСОБА_1 і між її діями та відмовою від лікування і скаргою пацієнта ОСОБА_2 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Отже, встановивши факт доведеності дисциплінарного проступку позивача та враховуючи дотримання відповідачем строків притягнення її до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, адже позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності з дотриманням норм трудового законодавства України.

Відповідач з-поміж визначених законом видів стягнень (догана і звільнення), враховуючи ступінь тяжкості проступку, заподіяну шкоду і попередню роботу позивача, обрав менш суворий вид дисциплінарного стягнення - догану.

Матеріали справи не містять доказів щодо прийняття ОСОБА_1 у члени профспілкової організації КНП «ПНЦ ІФ ОР» і в судовому засіданні апеляційного суду представником позивача дані обставини також підтверджено.

А тому відсутні підстави для захисту її трудових прав, у тому числі забезпечення профспілкою гарантій, передбачених статтею 252 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди виборного профспілкового органу для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2022 року у справі №712/8303/21 (провадження №61-5033св22), від 15 квітня 2019 року у справі №265/2127/16-ц (провадження №61-21532св18).

Що стосується посилань апелянта на те, що матеріали справи не містять підтвердження того, що громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно перебували на стаціонарному лікуванні у КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» на законних підставах, а вказаний у відзиві відповідача персонал і представник відповідача перебував чи перебуває безпосередньо у трудових відносинах з відповідачем, то такі не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються долученими в суді апеляційної інстанції копіями Медичної карти стаціонарного хворого №3093/21, Усвідомленої згоди на лікування у психіатричному закладі та Листка лікарських призначень від 21.12.2021 року, копією Медичної карти стаціонарного хворого №3086/21 від 21.12.2021 року, копією трудової книжки та наказу про зарахування на роботу старшої медичної сестри ОСОБА_5 , копією трудової книжки та витягу із наказу про прийняття на роботу лікаря-нарколога ОСОБА_6 , копією трудової книжки та наказу про прийняття на роботу медичної сестри стаціонару ОСОБА_7 , копією трудової книжки та витягу із наказу про прийняття на роботу молодшої медичної сестри палатної ОСОБА_8 .

Також про те, що ОСОБА_2 був пацієнтом лікарні та знаходився на стаціонарному лікуванні свідчать і його пояснення, в яких він просив виписати його зі стаціонару після даного інциденту з ОСОБА_1 .

Крім того, положення ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» стосується конфіденційності відомостей про стан психічного здоров`я особи, яка страждає на психічний розлад, при наданні їй психіатричної допомоги, а не лише пацієнта стаціонару, а можливі порушення лікарем ОСОБА_10 трудової дисципліни та посадової інструкції щодо реєстрації хворого не є предметом розгляду даної справи та не впливають на порушення з боку позивача ОСОБА_1 .

Що тверджень апелянта про відсутність у неї фотографії хворого та її поширення, то вищевказані норми права стосуються самого процесу фотографування особи чи копіювання (вилучення) документів, що містять відомості про стан її психічного здоров`я та надання психіатричної допомоги. Крім того такі доводи є суперечливими, оскільки позивач зазначає, що відповідачем не доведено, що саме вона заходила в палату і фотографувала пацієнта, а в той же час нею в наданих поясненнях від 22.12.2021 року не заперечується, що вона заходила в 2-гу палату, бо шукала медсестру, однак дописано після слів, що не фотографувала, що в неї не працює камера на телефоні (а.с. 37).

Також такі спростовуються наявними в матеріалах справи поясненнями працівників медичного закладу, зокрема, ОСОБА_8 про те, що фотографувала саме ОСОБА_1 , та висновком службового розслідування на підставі наданих пояснень та даних відеокамер.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, є аналогічними доводам в суді першої інстанції, яким суд надав обґрунтовану відповідь, за своїм змістом зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи стосовно доведеності заявлених позивачем вимог.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.