ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/5234/18

провадження № 22-ц/4809/159/22

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Кулінки Л.Д. від 21 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 28.09.2007 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ТМ-25/2007_4, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 35 000 доларів США на умовах його повернення до 27.09.2012 та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Банк зазначив, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 17.04.2018 становить 44298,10 доларів США, з яких: 7579,51 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 17721,96 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 18996,63 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача на його користь лише частину кредитної заборгованості, а саме 7579,51 доларів США заборгованість за кредитом.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 7579,51 доларів США заборгованості за кредитним договором ТМ-25/2007_4 від 28.09.2007 року, що за курсом 26.08 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 17.04.2018 року складає 197673,62 грн., а також 2965,10 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір з банком не укладався, кошти по кредитному договору в сумі 35 000 доларів США не отримував, наданий банком розрахунок заборгованості не відображає реальний стан кредитних розрахунків сторін, оскільки не враховані фактично проведені ним платежі та суперечить встановленому розміру заборгованості по тілу кредиту рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2014 у справі № 404/9709/13-ц. Також скаржник зазначив, що банком пропущено строк позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Судом встановлено, що 28.09.2007 між сторонами укладено кредитний договір № ТМ-25/2007, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі35000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % щомісяця та з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.09.2012 року (т. 1, а.с.7-9).

На виконання вимог кредитного договору між ОСОБА_1 та банком було укладено договори про видачу траншу від 01 жовтня 2007 року на суму 10 000 доларів США; від 19 жовтня 2007 року на суму 5 000 доларів США; від 17 червня 2008 року на суму 15 000 доларів США; від14 серпня 2008 року на суму 8 500 доларів США (т. 1, а.с.10-17).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № ТМ-25/2007 від 28.09.2007 року, станом на 17.04.2018 року відповідач має загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 7579,51 доларів США, що за курсом 26.08 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 17.04.2018 року складає 197673,62 грн, яку і заявив до стягнення позивач (т.1 а.с. 4-5).

Також встановлено, що з метою забезпечення виконання за кредитним договором, 01.10.2007 між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру загальною площею 67,19 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 червня 2014 року, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2014 року про часткове задоволення позовних вимог скасовано, та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову. Роз`яснено, що відмова у зверненні стягнення на іпотечне майно не змінює обсяг прав і не є перешкодою для подання позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, вказаним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що станом на 03.10.2013 заборгованість за кредитом (тілом кредиту) становить 5537,08 доларів США /т.1 а.с.68-71/.

Ураховуючи встановлені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позичальник хоча і заперечує факт підписання кредитного договору, однак виконанням ним умов кредитного договору по сплаті щомісячних платежів протягом тривалого часу, наданим банком розрахунком заборгованості та відсутністю судових рішень якими визнано кредитний договір недійсним підтверджує наявність між сторонами кредитних зобов`язань.

Однак, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не перевірив доводів відповідача щодо збільшення розміру заборгованості за тілом кредиту з 5537,08 доларів США до 7 579,51 доларів США, та не звернув уваги на те, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 червня 2014 року встановлено, що станом на 03.10.2013 заборгованість за тілом кредиту становила - 5537,08 доларів США.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст. 82 ЦПК України).

Оскільки позивач змінив період кредитування і попереднім рішенням суду зафіксована сума заборгованості за тілом кредиту у 5537,08 доларів США, підстави для її перерахунку відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність кредитної заборгованості в розмірі 5537,08 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується доводів відповідача про пропуск строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Пунктом 7.3 Договору позовна давність встановлена сторонами тривалістю 5 років /т.1 а.с.7-9/.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Відповідно до частини другої та третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З огляду на те, що відбулося переривання строку позовною давності шляхом подання банком позову у 2013 році, тому даний позов подано банком в межах строку звернення до суду, а твердження відповідача сплив позовної давності є безпідставними.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1109 грн. 13 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2021 року змінити в частині розміру заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором ТМ-25/2007_4 від 28.09.2007 в розмірі 5537,08 доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1109 грн. 13 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.10.2022.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич