Провадження № 2-о/127/419/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі заінтересованої особи - Відділу ДРАЦС у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Заявник зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Маріуполь Донецької області помер його батько ОСОБА_2 . Зв`язок з останнім він втратив в березні 2022 року, коли місто опинилось в облозі. Зважаючи, що з початку березня 2022 року і до середини травня 2022 року в місті точилися бої, то отримати будь-які відомості про долю батька не мав можливості. Лише в серпні 2022 року останки загиблого ОСОБА_2 було знайдено в приміщенні зруйнованої квартири, де він проживав. 08 серпня 2022 представниками окупаційної влади було оглянуто труп батька та видано довідку про причину смерті (атеросклеротична хвороба серця, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та 15 серпня 2022 року видане так зване «свідоцтво про смерть». Заявник зазначає, що позбавлений належно оформити свідоцтво про смерть батька, адже наявні документи є неприйнятним для здійснення реєстрації смерті. Також за фактом смерті батька він звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення та на цій підставі було внесено відомості до ЄРДР. З огляду на вказані обставини просить встановити факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України.

Заявник в судове засідання не з`явився, натомість подав заяву, відповідно до якої просив розгляд справи провести в його відсутність.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. На адресу суду направлена заява про розгляд справи у відсутність представника, при розгляді справи покладаються на думку суду.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження сер. НОМЕР_1 від 03 березня 1970 року.

Заявник зареєстрований на тимчасово окупованій території в м.Маріуполі Донецької області, проте є внутрішньо переміщеною особою з місцем перебування в м. Вінниці, що підтверджується довідкою від 28 березня 2022 року №509-.

Смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Маріуполь 15 березня 2022 року підтверджується довідкою про причини смерті від 08 серпня 2022 року, згідно якої останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті атеросклеротична хвороба серця, а також копією Свідоцтва про смерть сер. ДНР №305373 від 15 серпня 2022 року.

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15квітня 2014року №1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже вказані вище довідка та свідоцтво не створюють правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі вищевикладеного, враховуючи сукупність наданих доказів, суд вважає факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 встановленим.

Керуючись ст. 81, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території - задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполі Донецької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, у віці 82 роки.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), 21009, м. Вінниця, вул. Замостянська, 26, .

Суддя: