Запорізький Апеляційний суд
Пр. № 22-ц/807/1856/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь: - 1200,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності ТУ ДБР у м. Мелітополі, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку; - 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі (ПСВ СУ ТУ ДБР у м. Мелітополь) Коротаєва Ю.В., за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку; - 1407,04 грн. судових витрат на правничу допомогу шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що у середині 2019 року він отримав постанову слідчого ТУ ДБР розташованого ум. Мелітополь від 27.06.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000059 від 07.05.2019 року.

Не погодившись з цією постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до слідчого судді. 16.08.2019 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області постанову слідчого Коротаєва Ю.В. від 27.06.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000059 від 07.05.2019 року скасовано.

На думку позивача внаслідок прийняття слідчим неправомірної постанови від 27.06.2019 року йому завдано матеріальних збитків, понесених ним для оплати юридичних послуг за підготовку та подання скарги у розмірі 1200,00 грн., також йому завдано моральної шкоди, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню його порушеного права, яку він оцінює в 2000.00 грн., а також понесені судові витрати на правничу допомогу у цій справі у розмірі 1407,04 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Савеленко О.А. (а.с. 21).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 24) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року (а.с. 60-63) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 71-75) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову; розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін; стягнути витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 3006,97 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 81).

Ухвалою апеляційного суду від 22 серпня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року у цій справі задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_1 у цій справі відкрито (а.с. 82), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 83).

Оскільки, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому розмірі, є майновою вимогою.

В силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ТУ ДБР у м. Мелітополі подало апеляційному суду відзив (а.с. 96-109) на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 у цій справі.

Інший відповідач Державна казначейська служба України не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі у встановлений апеляційним судом строк з 29.08.2022 року (поштове повідомлення а.с. 86) та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача ОСОБА_1 у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 280, 284, 353, 355 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в провадженні ТУ ДБР у м. Мелітополь перебуває кримінальне провадження № 0000059 від 07.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 282, ч. 1 ст. 366 КК України.

27.06.2019 року слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР розташованого у м. Мелітополь Коротаєвою Ю.В. прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0000059 від 07.05.2019 року у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (а.с. 46).

За текстом позову, ОСОБА_1 обґрунтовує протиправну постанову слідчого Коротаєвої Ю.В., внаслідок прийняття якої йому завдано матеріальну та моральну шкоду, з посиланням на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.08.2019 року № 320/6132/19 провадження № 1-кс/320/4125/19, якою постанова слідчого була скасована (а.с. 7-8).

Зі змісту цієї ухвали вбачається, що слідчим суддею розглядалась скарга ОСОБА_1 на постанову від 27.06.2019 року слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР розташованого у м. Мелітополі про закриття кримінального провадження № 0000059 від 07.05.2019 року, саме цю постанову ухвалою слідчого судді було скасовано.

Відтак, судовим рішенням, яке набрало законної сили, та яке позивач визначив підставою позову, не встановлено протиправну дію слідчого Коротаєвої Ю.В., що полягала у прийнятті процесуального рішення постанови про закриття кримінального провадження.

Судом першої інстанції зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відтак, як на час подання позову, так і протягом розгляду справи в суді першої інстанції позивач не надав належних доказів на підтвердження факту протиправної діяльності слідчого Коротаєвої Ю.В., яку ОСОБА_1 вбачає у прийнятті останнім процесуального рішення постанови про закриття кримінального провадження, а понесені ним витрати на оскарження цієї постанови у розумінні ст. 22 ЦК України не є реальними збитками, які виникли внаслідок прийняття слідчим постанови від 27.06.2019 року, а тому передбачених законом підстав для їх стягнення, як матеріальної шкоди, суд першої інстанції не вбачав.

Щодо вирішення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 614/2328/17, обов`язковим доказом для визначення наявності факту завдання позивачу моральної шкоди має бути судовий документ про визнання протиправності дій органу, яким її завдано. Реалізація особою свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав такої особи.

Так, судом першої інстанції було правильно зазначено, що позивачем не було надано жодного судового документу, яким визначено протиправність дій посадових осіб органу досудового розслідування в межах заявленого позову.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана матеріальна та моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями/бездіяльністю посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, що на підставі ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи його позовної заяви у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, викладену в його позові (а.с. 1-3), яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 фактично обґрунтовує позовні вимоги про стягнення моральної шкоди закриттям кримінального провадження № 0000059 від 07.05.2019 року слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, Коротаєвою Ю.В. внаслідок чого він змушений витрачати додаткові зусилля по відновленню його порушеного права. Такі доводи зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями слідчого, проте, у матеріалах цієї справи відсутні докази на підтвердження порушення його особистих немайнових чи процесуальних прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже, заподіяння йому внаслідок неправомірних дій або бездіяльності відповідачів моральної шкоди.

Ухвала слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.08.2019 року по справі № 320/6132/19, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову від 27.06.2019 року слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР розташованого у м. Мелітополі про закриття кримінального провадження № 0000059 від 07.05.2019 року, свідчить лише про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Крім того, вказаною ухвалою від 16.08.2019 року дії слідчого не визнано протиправними.

Оскільки, реалізація позивачем ОСОБА_1 свого процесуального права та оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Сам по собі факт зобов`язання ухвалою слідчого судді від 16.08.2019 року розглянути клопотання позивача не свідчить про протиправність дій та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені вищевказаною ухвалою слідчого судді від 16.08.2019 року.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування школи, яку зазнав позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Зокрема, позивачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження факту спричинення йому душевних страждань, отриманих внаслідок ухвалення слідчим постанови про закриття кримінального провадження, наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення, заподіяння йому моральної шкоди.

Незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідача ТУ ДБР, розташованому у м. Мелітополі, рішеннями, які були оскаржені позивачем ОСОБА_1 в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

Описки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім цього, встановлено, що позивач ОСОБА_1 в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 19.09.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.