КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 201/7727/20 Головуючий у суді першої інстанції: Ольшевська І.О.
Номер провадження: 22-з/824/671/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2022 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про ухвалення додаткового рішенняу справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача страхових послуг, -
В Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО», відповідач) про захист прав споживача страхових послуг, у якому просив суд стягнути з ПрАТ «СК«ВУСО» на його користь 97 433,89 грн. страхового відшкодування та 3 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 серпня 2020 року справу направлено за підсудністю на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року залишено без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат апеляційним судом не вирішувалось.

В подальшому, ПрАТ «СК «ВУСО» звернулась до Київського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

Заява мотивована тим, що апеляційний суд, ухвалюючи у справі судове рішення, не вирішив питання про розподіл судових витрат.

Заявник вказує, що ним було витрачено 5 400 грн. на правову допомогу в межах розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції. Просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у вказаному розмірі.

Заперечень позивача на заву ПрАТ «СК «ВУСО» про ухвалення додаткового рішення до Київського апеляційного суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява ПрАТ «СК«ВУСО» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 - 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною та підтверджується постановами Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

На підтвердження розміру понесених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги в суді апеляційної інстанції ПрАТ «СК «ВУСО» надало: договір про надання правової допомоги № 1-20 КЮО від 20 січня 2020 року, укладений між адвокатом Сокол Д.В. та ПрАТ «СК «ВУСО» (а.с. 197), додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 1-20 КЮО від 25 липня 2022 року (а.с. 218), детальний розрахунок робіт (наданих послуг) для надання правничої (правової) допомоги від 25 липня 2022 року (а.с. 219) на суму 5 400 грн.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ПрАТ «СК«ВУСО» на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Сокол Д.В. підготувала та подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с. 190-199).

При цьому, предметом позову є стягнення 97 433,89 грн. страхового відшкодування. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

Також, суд враховує, що розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені адвокатом Сокол Д.В. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 400 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ВУСО» понесені під час розгляду справи Київським апеляційним судом витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ВУСО» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 246, 270 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Прийняти до постанови Київського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року додаткову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар