ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9246/21 Номер провадження 22-ц/814/1879/22Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О. М. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та стягнення безпідставно списаних коштів

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 11 квітня 2022 року, прийнятого під головуванням судді Погрібняк О.М. в м.Кременчузі, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом. Зазначав, що він є споживачем фінансових послуг, що надаються АТ КБ «Приватбанк», та на даний час він користується платіжною зарплатною карткою № НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк». Відповідач протягом періоду з 01.07.2020 по 30.09.2021 здійснює автоматичне списання грошових коштів з картки позивача. Загальна сума автоматичних списань з 01.07.2020 р. по 30.09.2021 р. склала 31 156,55 грн.

Відповідачем протягом періоду з 2011 року по 31.07.2019 рік нараховувалися санкції на заборгованість за відновлюваною кредитною лінією, що була доступна за платіжною карткою № 577092 (договір SAMDNWFC3 від 09.09.2015). Загальна сума заборгованості позивача перед відповідачем станом на 30.09.2021 складає 34 209, 68 грн.

При цьому в період з 2015 року по даний час АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 з вимогою у досудовому порядку сплатити заборгованість або стягнути її у судовому порядку не звертався. Тобто лише 26.07.2020 року АТ «КБ «Приватбанк» почав здійснювати автоматичне списання грошових коштів з платіжної картки, належної позивачу, у зв`язку з чим просив визнати такі дії відповідача неправомірними та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно списані з його карткового рахунку кошти за період з 01.07.2020 по 30.09.2021 у розмірі 31 156,55 грн.

Просив також визнати неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» в частині нарахування процентів та штрафів на його кредитну заборгованість.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 11 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та стягнення безпідставно списаних коштів задоволено частково.

Визнано протиправними дії акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо автоматичного списання з картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_2 ) грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором SAMDNWFC3 від 09.09.2015.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з його карткового рахунку кошти за період з 01.07.2020 по 30.09.2021 в розмірі 31156 грн. 55 коп.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн. 00 коп.

Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог в задоволеній частині вимог.

Рішення оскаржив АТ КБ «ПриватБанк», в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 , посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» відмовити, а рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 11 квітня 2022 рокузалишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.03.2020 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій вказано, він приєднується до Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документу, згоден з тим що ця анкета заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг.

Позивач в АТ КБ «Приватбанк» має рахунки НОМЕР_3 та НОМЕР_2 у гривні, за якими йому видано платіжні картки. За рахунком НОМЕР_3 позивачу видано платіжні картки № НОМЕР_4 зі строком дії до жовтня 2021 року, № НОМЕР_5 із строком дії до травня 2023 року.

Відповідач протягом періоду з 01.07.2020 року по 29.09.2021 року здійснював автоматичне списання грошових коштів з рахунку позивача НОМЕР_2 .

З виписки по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 вбачається, що за період з 01.07.2020 по 29.09.2021 загальна сума автоматичних списань, здійснених банком склала 31 214,43 грн., з яких із призначенням «Погашення обов`язкового платежу по карті НОМЕР_6 » в сумі 11523,07 грн., із призначенням «Автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_7 » та «Автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_6 » в сумі 19691,36 грн.

Районний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку ОСОБА_1 в загальному розмірі 31 214,43 грн та невідповідність дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ "ПриватБанк" обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що вимога про визнання неправомірними дій АТ КБ «Приватбанк» в частині нарахування процентів та штрафів на кредитну заборгованість позивача не є ефективним способом захисту його прав, оскільки не передбачає відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечує відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги, а отже не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема:

- умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання;

- номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання;

- назву отримувача;

- номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника;

- перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.4 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно (без його розпорядження та згоди) списало з належного йому банківського рахунку грошові кошти в загальному розмірі 31 156,55 грн.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 10 березня 2020 року та відсутні умови про те, що він доручає банку проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на витяги з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємних частини, укладених між сторонами договорів.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідні заяви, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15.

Колегія суддів цілком погоджується з висновком районного суду, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту здійснення списання коштів з рахунку позивача, звернення до суду із вказаним позовом, тобто банк міг додати, як до своєї позовної заяви, так і до заперечень на позов ОСОБА_1 витяги з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для нього.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови надання споживчого кредиту фізичним особам та Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заявах ОСОБА_1 умов щодо права Банку, в тому числі на договірне списання, надані банком витяги з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договорів з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 11 квітня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.09.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна