Справа №751/25/22
Провадження №2/751/512/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Іскра К.П.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на її користь 19 467,01 грн додаткових витрат, що були затрачені на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також понесені судові витрати.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.11.2017 між нею та відповідачем розірвано шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину доньку ОСОБА_5 , 2008 року народження, яка проживає разом з нею. Зазначає, що спілкування з відповідачем складе, участь у спільному фінансуванні додаткових витрат на дитину, зумовлених її лікуванням та оздоровленням, розвитком розумових, творчих та інтелектуальних здібностей, він не бере. За період з 2019 до 2021 року вона понесла витрати у розмірі 38 934,02 грн, які складаються із: навчання роботи з комп`ютером та програмуванню 20 471,50 грн, курси англійської мови 7 580,90 грн, навчання у Чернігівському музичному коледжі ім. Л.Н. Ревуцького 1 417 грн, абонемент у спортивний зал 1 165 грн, підготовка до навчального року 2021-2022 1 487,62 грн, лікування зубів дитини 6 812 грн. У зв`язку з цим, посилаючись на ст. 185 СК України, просить стягнути додаткові витрати на дитину в розмірі половини вказаної суми, що становить 19 467,01 грн.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 15 лютого 2022 року прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Зазначає, що до призначення аліментів на утримання дитини надав позивачу щомісячно 2 000- 2 500 грн, а також 500-700 грн кишенькових витрат безпосередньо дитині. Вказана сума за домовленість з позивачем покривала всі витрати на дитину. Окремі витрати на лікування та розвиток дитини він сплачував у розмірі 50%. Вказує, що 02.11.2020 сплатив обумовлені 2 500 грн, а 23.11.2020 додатково перерахував позивачу для доньки 6 840 грн, які були призначені для лікування зубів. Відвідування спортивної зали шкодить дитині та не направлені на її розвиток. Крім того він здійснює додаткові витрати, які не компенсуються позивачко, а саме: 07.09.2021 придбав для дочки планшет за 9 999,00 грн, а 23.05.2022 електросамокат за 15 999,00 грн. У зв`язку з цим вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими.

Отримавши відзив, представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що 2 000 2 500 грн, які відповідач надав щомісячно до призначення аліментів, не покривали всі витрати на дитину, про що свідчить рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.12.2021, яким визначені аліменти в розмірі 3 000 грн. 50% відсотків окремих витрат на лікування та відпочинок відповідач оплачував лише у 2019 році, а перераховані 23.11.2020 року 6 840 грн призначались не для лікування зубів, оскільки зуби Таїсії лікували в іншому році. Спортивну залу донька відвідує за рекомендацією лікаря. Також вказує, що планшет за 9 999,00 грн відповідач подарував доньці на день народження, а електросамокат за 15 999,00 грн за успіхи у навчанні. Тому вони не стосуються додаткових витрат, зумовлений лікуванням та оздоровленням дитини, розвитком її розумових, творчих та інтелектуальних здібностей.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

За придбання товарів для навчання дитини позивач сплатила 1 487,62 грн, що підтверджується копією чеку ТЦ «Епіцентр К» від 21.08.2021 року.

Згідно товарних чеків від 21.07.2021, 23.08.2021, 03.09.2021, 08.09.2021, 22.09.2021, 28.10.2021 ТОВ «Вітадент» за лікування зубів доньки ОСОБА_5 було сплачено 6 812 грн.

За відвідування дитиною спортивної зали «Х-Лайн» 27.11.2021 було сплачено 130 грн, 02.12.2021 130 грн, 04.12.2021 905 грн.

З копій квитанцій АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 за курси англійської мови доньки Таїсії за період з 20.09.2019 до 04.03.2020 сплатила ФОП ОСОБА_6 2 180,90 грн, а за період з 31.08.2021 до 29.11.2021 ФОП ОСОБА_7 5 400 грн, що загалом становить 7 580,90 грн.

Крім того за навчання ОСОБА_4 роботи з комп`ютером та програмуванню ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_9 з 28.09.2019 до 27.05.2021 сплачено грошові кошти на загальну суму 20 471,50 грн.

ОСОБА_1 за навчання дитини в Чернігівському музичному коледжі ім. Л.Н. Ревуцького заплатила 1 590 грн, що підтверджується копіями квитанцій АТ КБ «Приватбанк» від 07.02.2019, 12.03.2019, 06.06.2019, 20.09.2019, 04.11,2019, 12.12.2019, 13.02.2020, 12.03.2020.

Разом з тим 04.02.2019 ОСОБА_3 на картку ОСОБА_1 здійснив переказ коштів для доньки Таїсії у розмірі 2 000 грн та 350 грн на її лікування, 25.02.2019 перевів 2 100 грн для Таїсії, 09.03.2019 400 грн на лікування, 21.03.2019 905 грн на лікування, 04.04.2019 2 000 грн для Таїсії, 02.05.2019 2 000 грн для Таїсії, 03.06.2019 2 000 грн для Таїсії, 02.07.2019 2 000 грн для Таїсії, 05.08.2019 1 830 грн для Таїсії, 03.09.2019 2 000 грн для Таїсії, 01.10.2019 2 500 грн для Таїсії, 02.11.2019 2 500 грн для Таїсії, 02.12.2019 2 500 грн для Таїсії, 06.01.2020 2 500 грн для Таїсії, 04.02.2020 2 460 грн для Таїсії, 02.03.2020 2 500 грн для Таїсії, 01.04.2020 2 500 грн для Таїсії, 04.05.2020 2 500 грн для Таїсії, 03.06.2020 2 500 грн для Таїсії, 02.07.2020 2 500 грн для Таїсії, 02.08.2020 2 500 грн для Таїсії, 01.09.2020 2 500 грн для Таїсії, 01.10.2020 2 500 грн для Таїсії, 02.11.2020 2 500 грн для Таїсії, 23.11.2020 6 840 грн для Таїсії, 02.12.2020 2 500 грн для Таїсії, 03.01.2021 2 500 грн для Таїсії, 01.02.2021 2 500 грн для Таїсії, 01.03.2021 2 500 грн для Таїсії, 02.04.2021 2 500 грн для Таїсії, 05.05.2021 2 500 грн для Таїсії, 03.06.2021 2 500 грн для Таїсії, що загалом становить 76 885 грн.

Для доньки 07.09.2021 року відповідач придбав планшет Apple iPad 10.2 за 9 999 грн, а 23.05.2020 електричний самокат Xiaomi Mi Electric Scooter 1S Black за 15 999 грн, що підтверджується копіями знімків екрану про придбання товарів.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.12.2021, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 14.02.2022, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 13.09.2021 та до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення виданий виконавчий листа №751/6649/21, на підставі якого 22.02.2022 відкрито виконавче провадження №68732815.

Відповідач 01.07.2022 сплатив борг у розмірі 20000 грн. та 10000 грн. у виконавчому провадження, що підтверджується копіями квитанцій АТ «А-Банк» та АТ «Універсал Банк».

Також у відповідності до копій квитанцій відповідач на дитячу картку в АТ «Універсал Банк» періодично переказував дитині з 26.03.2021 до 19.04.2022 грошові кошти, що загалом становить 43 150 грн.

Позивач проживає разом з донькою за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач мешкає окремо в кв. АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати мають покриватися батьками в міру необхідності до досягнення дитиною повноліття. Вони можуть бути викликані тривалими або тимчасовими, минущими по своїй природі обставинами, тому в законі передбачені різні варіанти, зокрема наперед або після їх фактичного понесення (одноразово, періодично або постійно).

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Згідно вимог ст.ст. 141, 180 Сімейного кодексу України, батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати.

Як зазначив Верховнии? Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, провадження № 61-19103св19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Тобто саме на позивача покладено обов`язок довести понесення таких витрат, які є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи доводи сторін, судом враховується, що додаткові витрати на дитину мають бути пов`язані саме з хворобою дитини, її схильністю до певних занять, які потребують додаткових матеріальних витрат, або перебуванням дитини на відпочинку чи оздоровленні. Не відноситись до додаткових витрат основні витрати, які батьки несуть на утримання дитини, та які не викликані особливими обставинами.

На думку суду, в даному випадку позивач не довів про понесення додаткових витрат на дитину в розмірі 19467,01 грн., оскільки вказані витрати не є додатковими витратами та не викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України, а відноситься до звичайних витрат для забезпечення нормальних умов життя дитини, які необхідні для її гармонійного розвитку.

Також судом враховується та обставина, що за спірний період відповідач добровільно, не враховуючи аліменти у розмірі 30 000 грн, сплачував грошові кошти як на користь позивача, так і на користь самої дитини у розмірі, що значно перевищує заявлені позивачем вимоги, а тому суд доходить до переконання, що їх призначення було, у тому числі, на сплату за навчання та лікування дитини, підготовку до навчального року, її спортивного розвитку.

Отже, за указаних обставин, аналізуючи всі докази у їх сукупності, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахування вищезазначеного, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимоги, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем понесені та документально підтвердження витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем не стягуються.

Керуючись ст. ст. 1-18, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 180, 185 Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко