Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3736/22
Провадження 2-з/711/50/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Кондрацька Н.М.

при секретарі: Зайцевої О.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Чорноіваненка Д.О.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Загребельної Н.І.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову внесеної в межах позовної ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської Ради про встановлення опіки над малолітньою,

встановив:

У провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси знаходиться цивільна справа за позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про встановлення опіки над малолітньою.

До суду 31.08.2022 року у межах розгляду даної позовної заяви надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом зобов`язання вчинити певні дії.

У даній заяві зазначає, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №583 від 02.08.2022 було скасовано ОСОБА_4 статус дитини, яка позбавлена батьківського піклування, у зв`язку з переданням матері. Рішення виконкому прийнято не в інтересах дитини та створює передумови неможливості виконання рішення, яке може бути прийняте судом у рамках даної справи. Зазначають, що мати дитини, відповідач у справі проживає не на території України та вона висловлює бажання забрати дитину за кордон, тоді рішення суду щодо встановлення опіки не може бути виконаним. Зазначають, що мати вчинила насилля щодо своєї дитини, дитина боїться матір через іі неадекватну поведінку

На підставі викладено просить суд забезпечити позов, шляхом зупинення виконання рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №583 від 02.08.2022, заборонити ОСОБА_2 , Службі у справах дітей Черкаської міської ради, Відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області виконувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №583 від 02.08.2022 року до вступу в законну силу рішення Придніпровського районного суду у справі №711/3736/22.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат наполягали на задоволенні заяви. Повідомили, відповідач хоче силоміць забрати дитину, яка її боїться, дитина не має бажання зустрічатися з матір`ю, у них немає психологічного контакту, до дитини ставляться як до речі, а дитина сама обрала місце проживання з позивачем. Додали, що ОСОБА_2 вчинила насилля щодо дитини, остання отримала тілесні ушкодження. Не заперечували того, що мати не позбавлена батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат заперечували щодо задоволення заяви. Вважають, що подання чергової заяви про забезпечення позову є зловживанням процесуальними правами, а вимоги заяви є не співмірними з позовними вимогами. Повідомили суд, що дитина не позбавлена батьківського піклування та відповідно дитину не можуть забрати від її матері. Додали, що дитині 9 років і вона не можу сама обирати місце проживання.

Відповідач повідомила, що їй позивач не дає змоги спілкуватись з дитиною ніяким шляхом, налаштовує дитину проти неї.

Представник третьої особи заперечувала щодо задоволення заяви. Повідомила суд, що дитина наразі не позбавлена батьківського піклування, у неї є мати. Звернула увагу на те, що мати має переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, в силу ст. 163 СК України.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши заяву про забезпечення позову, оглянувши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо встановлення опіки над малолітньою дитиною відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

При цьому, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення, утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам. При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з цим заявником не надано жодних належних та допустимих доказів того,що відповідачем чи іншими особами вчиняються будь-які дії, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Таким чином, суд не вбачає ані наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ані ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення, а тому у забезпеченні позову належить відмовити. Інших обставин, які б вбачались з матеріалів справи та надавали обґрунтовані підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову, які були б передбачені нормами ЦПК та не суперечили їм, заявник не зазначив.

Керуючись ст.ст.149-153,157,258-261,353,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської Ради про встановлення опіки над малолітньою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст буде виготовлено 16.09.2022.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий: Н. М. Кондрацька