12.09.2022 227/612/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 вересня 2022 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Левченка А. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Черкасової О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ

23 лютого 2022 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначив, що 15.08.1987 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб, та з цього часу проживали разом в одному будинку до 27.12.2021 року, але уже давно перестали бути родиною. Спільне життя не склалося, так як подружжя перестало розуміти один одного, сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків. Кожен має різні погляди на шлюб та сім`ю. На даний момент ведення подружжям спільного господарства остаточно припинено. На переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Строку для примирення позивач не потребує. Спільні малолітні та неповнолітні діти відсутні.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив до суду не подала.

Відповідач повідомлялась судом шляхом надсилання рекомендованим листом судових повісток за адресою реєстрації, які повернулися до суду, у зв`язку з тим, що поштове відділення Укрпошти № 4 в смт. Святогорівка (індекс 85200) тимчасово не функціонує.

Під час судового провадження відповідачем ОСОБА_2 засобами електронної пошти подавались письмові заяви, клопотання з процесуальних питань, в яких відповідач повідомляла суд про те, що вона тимчасово покинула Донецьку область та переїхала до більш безпечного місця проживання у Львівській області, про що має довідку переселенця. Разом із тим, відповідачем в процесі розгляду справи не було повідомлено суду нової адреси місяці проживання для направлення судом поштової кореспонденції.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Незважаючи не неповідомлення відповідачем адреси місця проживання, судом було здійснено її виклик до суду шляхом направлення телефонограми, направлення судових документів, у тому числі копії позовної заяви на електронну адресу, з якої здійснювалося листування відповідача з судом, а також шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. Крім цього, з заяв та клопотань відповідача з процесуальних питань вбачається, що відповідач додатково отримувала судові сповіщення від суду за допомогою мобільного застосунку Дія, а також шляхом ознайомлення з інформацією на офіційному веб-сайті суду про рух справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а також право на доступ до правосуддя протягом розумних строків судового провадження, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали судової справи, судом встановлено наступне.

15 серпня 1987 року укладений шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем сел. Святогорівка Добропільського району Донецької області, громадянином України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою сел. Святогорівка Добропільського району Донецької області, громадянкою України, про що Святогорівською селищною радою Добропільського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 20.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що від шлюбу подружжя є двох спільних дорослих дітей 31 та 35 років, які є самостійними, шлюбні відносини давно припинилися, шлюб має лише формальних характер, який суперечить його інтересам, наполягав на задоволенні позову.

12.09.2022 року від відповідача на адресу суду надійшло письмове клопотання про надання строку для примирення. В обгрунутвання клопотання зазначено, що з урахуванням постійного перебування відповідача у зоні проведення активних бойових дій, його психологічний стан міг зазнати відповідних змін, а його дії направлені на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу можуть бути наслідком психологічної травми і не відповідати його реальним намірам. Також зазначила, що в обгрнутування позовних вимог позивач зазначає, що шлюбні відносини між ними припинились 27.12.2021 року, спільне господарство не ведеться з того ж часу. Відповідач вказує, що такі твердження є незрозумілими для неї, адже вони продовжують проживати у їхньому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , більше того, крім спільного господарства вони мають спільний бізнес, який відповідач продовжує вести дистанційно. Відповідач докладає максимум зусиль для з`ясування усіх спірних питань між ними, однак, наразі цей процес ускладнений тим, що відповідач вимушена була покинути постійне місце проживання, а чоловік постійно перебуває на службі в зоні проведення активних бойових дій. Крім цього, у разі неможливості збереження шлюбу відповідач буде вимушена звертатися до суду з позовом про поділ майна подружжя, адже все майно, яке вони з чоловіком мають, було набуто у шлюбі і відповідач має право на половину усього спільного нажитого майна з 1987 року. Враховуючи викладене, відповідач просила суд надати подружжю строк для примирення 6 (шість) місяців, тобто до 12 березня 2023 року.

В судовому засіданні позивач категорично заперечив проти надання подружжю строку для примирення, пояснив суду, що фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинилися майже п`ять років тому, шлюб носить лише формальний характер. Незважаючи на спільну з відповідачем адресу місця проживання: АДРЕСА_2 , подружжя уже тривалий час проживає в окремих частинах будинку, тобто фактично роздільно. Оскільки дружина тривалий час обіцяла йому надати розлучення через органи РАЦС, позивач спочатку не планував звертатись до суду, тому що вважає такий позов дещо соромом для чоловіка, але вимушений був звернутись, оскільки іншого правового механізму у даному випадку немає. Стосовно доводів дружини про наміри поділу майна у разі неможливості збереження сім`ї пояснив, шо поділяє таку позицію. Просив суд не надавати строку для примирення, вважає таке клопотання відповідача направленим на затягування судового процесу, пояснив, що збереження сім`ї більше неможливе та це суперечитиме його інтересам.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі пояснень сторін судом з`ясовано, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам чоловіка, що мають істотне значення, подальше збереження шлюбу неможливе, а тому не вбачає підстав для надання подружжю строку для примирення та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, необгрунтованими є доводи відповідач про те, що звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу могло стати наслідком психічного стану позивача, внаслідок участі у бойових діях. Суд зазначає, що позов було подано до суду 23.02.2022 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022 року та введення на території України воєнного стану. Що стосується наявності спільного майна та бізнесу, які можуть бути об`єктом поділу між подружжям, то вказані обставини не є достатньо переконливими для суду в частині необхідності надання подружжю строку для примирення, та відсутності підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу за встановлених судом обставин справи.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 137, 139, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ

Розірвати шлюб, зареєстрований 15 серпня 1987 року Святогорівською селищною радою Добропільського району Донецької області, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем сел. Святогорівка Добропільського району Донецької області, громадянином України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою сел. Святогорівка Добропільського району Донецької області, громадянкою України, відповідний актовий запис № 20.

Шлюб вважається припиненим у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

На підставі ч. 2 ст. 115 СК України копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили, надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення до Добропільського міськрайонного суду Донецької області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку позивачем, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 14.09.2022 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головюучий суддя А.М. Левченко

12.09.2022