Справа № 930/42/21
Провадження № 22-ц/801/1615/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Немирівської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі: Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Науменка С. М. у відкритому судовому засіданні в м. Немирів Вінницької області,

у цивільній справі № 930/42/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати договір купівлі-продажу від 20.06.2020, укладений між нею та відповідачем, нежитлової будівлі (свинарника) з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_1 виконаним (укладеним) та дійсним та визнати за нею право власності на нежитлову будівлю (свинарник) з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що 20 червня 2020 року вона та ОСОБА_2 уклали між собою договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (свинарника) з прибудовами яка розташована по АДРЕСА_1 .

Нежитлова будівля (свинарник) з прибудовами, розташована по АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 30.10.2013 у справі № 140/2809/13-ц.

Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався і ніде не реєструвався.

На підтвердження укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 , 20 червня 2020 надав їй ключі від приміщення, а також власноручно написав розписку про отримання 100 000 грн., в рахунок продажу нежитлової будівлі (свинарника) з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_1 , та цього ж дня сторони склали письмовий договір купівлі - продажу, який в подальшому мали намір нотаріально посвідчити.

Позивачка вважає, що стала власником нежитлової будівлі (свинарника) з прибудовами яка розташована по АДРЕСА_1 , тому за власні кошти здійснювала ремонт будівлі, а саме покрасила стіни, замінила підлогу, провела освітлення та отеплення, сплачувала та сплачує на даний час комунальні послуги, хоча розуміла, що необхідно належним чином оформити правовідносини купівлю-продаж нерухомості.

Позивачка вказує, що вона неодноразово зверталася до відповідача з метою нотаріального посвідчення письмового договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (свинарника) з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_1 , але ОСОБА_2 їй відмовляв у цьому посилаючись на незадовільний стан свого здоров`я, небажання відлучатися із дому, зайнятість на роботі.

Вказані обставини порушують її права, у зв`язку із чим вона не має можливості здійснити реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (свинарника) з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_1 , яку набула на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 20.10.2021 позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу від 20.06.2020, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , нежитлової будівлі (свинарника) з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_1 виконаним (укладеним) та дійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю (свинарника) з прибудовами яка розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою наведено обставини щодо ухилення відповідача від підписання та посвідчення договору купівлі-продажу, отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки відповідно до статті 220 ЦК України суд може визнати такий договір дійсним.

Не погодившись з вказаним рішенням, керівник Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість через неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки існування такого незаконного рішення спричиняє шкоду інтересам держави.

Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції у даному випадку фактично застосовано положення статті 220 ЦК України, однак поряд із цим оскаржуване рішення не містить обґрунтування в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими для визнання правочину дійсним згідно з нормами вищевказаної статті. Крім того, при ознайомленні із матеріалами вказаної цивільної справи встановлено відсутність доказів які б давали можливість суду застосувати положення статті 220 ЦК України. Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно та неповно встановив обставини, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Фактично між сторонами відсутній будь-який спір щодо укладення договору та відповідно у позивачки відсутні будь-які підстави для захисту своїх прав у спосіб, визначений у позовній заяві. Визнання договору купівлі-продажу дійсним у даному випадку є способом узаконення прав на майно. Таким чином, судом першої інстанції узаконено перехід до позивачки права на нерухоме майно без сплати відповідних обов`язкових платежів до бюджету, чим заподіяно шкоду інтересам держави. Посилається на те, що внаслідок бездіяльності уповноважених державних органів - Головного управління Державної податкової служби України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, які відповідають за контроль за сплатою податків і обов`язкових платежів, невжиття ними заходів щодо оскарження в апеляційному порядку рішення суду, ухваленого при фактичній відсутності спору, порушуються інтереси держави, що полягають у недоотримані державою передбачених законодавством податків і обов`язкових платежів, що підлягають сплаті при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу у розмірі 7 500 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цепляєв С. В. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

28.10.2022 відповідач ОСОБА_2 подав заяву в електронній формі, в якій виклав пояснення на апеляційну скаргу та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, розгляд справи провести без його участі.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор Войцишена Г. В. підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав. Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цепляєв С. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню.

Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

По справі встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

20 червня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (свинарника) з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Нежитлова будівля (свинарник) з прибудовами, розташована по АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 30.10.2013 у справі № 140/2809/13-ц.

На підтвердження укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 , 20 червня 2020 надав ОСОБА_1 ключі від приміщення, а також власноручно написав розписку про отримання 100 000 грн., в рахунок продажу нежитлової будівлі (свинарника) з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_1 , та цього ж дня сторони склали письмовий договір купівлі - продажу, який в подальшому мали намір нотаріально посвідчити.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо предмету договору купівлі-продажу, а саме нежитлової будівлі (свинарника) з прибудовами, яка розташована по АДРЕСА_1 .

За таких обставин між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу вказаних об`єктів.

Оскільки ОСОБА_2 ухилявся від підписання та посвідчення договору купівлі-продажу, суд першої інстанції, керуючись нормами ЦК України, які регулюють відносини щодо купівлі-продажу та укладення договору, враховуючи заяву відповідача про визнання позову, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

З таким висновком погодитись не можна, оскільки місцевий суд дійшов до нього неправильно та неповно встановивши обставин, що мають значення для справи, неправильно застосувавши норми матеріального і порушивши норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частинами другою-третьою статті 640 ЦК України передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Також частиною четвертою статті 639 ЦК України визначено, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Як на підставу заявлених вимог позивачка посилалася на положення статті 220 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, законодавець пов`язує можливість визнання судом договору дійсним виключно у разі ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Отже, інших підстав, крім ухилення сторін від нотаріального посвідчення та втрати можливості посвідчити такий договір, законодавством непередбачено.

Згідно із положеннями, зокрема, статей 15, 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як встановлено судом, позивачка просить визнати вищевказаний договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на об`єкт нерухомого майна з підстав ухилення відповідача від нотаріального посвідчення цього договору.

З огляду на встановлені фактичні обставини, суд першої інстанції не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.

До того ж поза увагою суду залишилось те, що відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином та надав суду заяву про визнання позову і розгляд справи без його участі. Суд при таких обставинах для застосування положень частини другої статті 220 ЦК України мав би безпосередньо з`ясувати у відповідача причини не посвідчення договору купівлі-продажу, наявність факту ухилення.

З урахуванням того, що з матеріалів справи не вбачається безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, колегія суддів вважає, що підстави для визнання судом договору купівлі - продажу дійсним за статтею 220 ЦК України та визнання права власності за позивачкою відсутні.

Водночас, визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку позбавляє державу від надходження платежів які сплачуються та оподатковуються при посвідченні угод купівлі-продажу нерухомості, у порядку передбаченому Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» або статтею 178 Податкового кодексу України.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Представництво прокурором інтересів держави в суді можливе, лише якщо компетентний орган не здійснює або належним чином не здійснює захист інтересів держави, або якщо такий компетентний орган взагалі відсутній.

Прокурором доведено, що компетентні органи як то Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області так і Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не здійснюють захист інтересів держави. Прокурор належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення вказаних компетентних органів про необхідність вжиття заходів, пов`язаних із захистом інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги керівника Немирівської окружної прокуратури є обґрунтованими і апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (, розрахунковий рахунок: UA0003988) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник