Справа № 369/1049/22
Провадження № 2/369/3368/22
РІШЕННЯ

Іменем України

09.09.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Павловій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу № 369/1049/22 за позовом громадянина Бельгії ОСОБА_1 до громадянки Бельгії ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання поруки припиненою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому просив визнати припинено поруку, що виникла на підставі договору поруки № MRTG-30 від 13.06.2008 року укладеного між ТзОВ «УніКредитБанк» та ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 13.06.2008 року між ТзОВ «УніКредитБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-30, відповідно до умов якого ТзОВ «УніКредитБанк» надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 242 000,00 євро під 10% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 13.06.2038 року на умовах визначених цим договором.

Крім того, 13.06.2008 року між ТзОВ «УніКредитБанк» та ОСОБА_1 , укладено договір поруки № MRTG-30/Р, відповідно до якого поручитель поручається перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № MRTG-30 від 13.06.2008 року та додатковими договорами до нього, які можуть бути укладенні у майбутньому.

В забезпечення виконання з боку ОСОБА_3 взятих на себе за Кредитним договором зобов`язань, 13.06.2008 року між ТзОВ «УніКредитБанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 , укладено іпотечний договір № MRTG-30/S, відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 13.06.2008 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, та земельна ділянка, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:018:0115.

В подальшому банк скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за іпотечним кредитним договором, передбаченими пунктом 7.1.3. іпотечного договору та частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання основного зобов`язання та у жовтні 2015 звернувся до суду з позовною вимогою до позивача та третьої особи про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.04.2016 у справі №369/11828/15-ц частково задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» (який є правонаступником ТзОВ «УніКредит Банк»), стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 279311,21 євро, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 16.07.2015 - 6797850,35 грн., та стягненню 321496,36 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.

Слід зазначити, що ПАТ «Укрсоцбанк» не звертався до органів ДВС з виконавчими листами про примусове стягнення з позивача як поручителя, чи з боржника боргу за кредитом, яку стягнуто відповідно до рішення суду. На адресу позивача не надсилалися вимоги щодо виконання зобов`язання за договором іпотечного кредиту №MRTG-30 від 13 червня 2008 року.

ПАТ «Укрсоцбанк» звертаючись з вимогами до позивача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором звернувся до суду у жовтні 2015 року пропустивши таким чином встановлений ч. 4 ст.559 ЦК України строк для пред`явлення відповідних вимог до позивача, як поручителя.

В подальшому 20.09.2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ЛЕВЕЛЗ» було укладено договір відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № MRTG-30 від 13.06.2008 року та відповідно договір відступлення права вимоги від 20.09. 2016 року за іпотечним договором № MRTG-30/S.

03.10.2016 року укладений договір про відступлення права вимоги між ТОВ «ЛЕВЕЛЗ» та ОСОБА_5 за договором про іпотечний кредит № MRTG-30 від 13.06.2008 року та договір відступлення права вимоги від 03.10.2016 року укладений між ТОВ «ЛЕВЕЛЗ» та ОСОБА_5 за іпотечним договором № MRTG-30/S.

05.10.2016 року укладено договір відступлення права вимоги між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит № MRTG-30 від 13.06.2008 року та договір відступлення права вимоги від 05.10. 2016 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за іпотечним договором № MRTG-30/S.

Згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Реєстром прав власності на нерухоме майно, Державним реєстром Іпотек ОСОБА_2 набула прав та обов`язків первісного Іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення правочину, тобто з 05.10.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним зі способів заміни кредитора в зобов`язанні. Проте, ця операція є не самостійним зобов`язанням, а лише похідним від основного. Зобов`язання - це правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від учинення певної дії (негативне зобов`язання); кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Сторонами договору відступлення права вимоги є первісний кредитор і новий кредитор. Суть операції полягає в тому, що первісний кредитор відступає своє право вимагати виконання зобов`язання іншій особі - новому кредитору. Останній своєю чергою набуває права вимагати від боржника виконання зобов`язання.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі й на умовах, що були на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Однак новий кредитор отримує не тільки ці права, а ще й ті, що забезпечують або гарантують виконання зобов`язання (порука, застава, гарантія, притримання тощо).

Відповідно до п. 3 договору про відступлення прав за іпотечним договором від 05.10.2016 року - до нового Іпотекодержателя, а саме Громадянки Бельгії ОСОБА_2 , переходять усі права первісного Іпотекодержателя за договором іпотеки у повному обсязі та на умовах які існували на момент відступлення прав вимоги, включаючи та не обмежуючись правом звернути стягнення на предмет іпотеки.

Станом на сьогоднішній день, Іпотека є чинною, судом не визнано вищевказаний договір про відступлення прав за іпотечним договором недійсним.

Враховуючи, що ОСОБА_2 набула прав іпотекодержателя за іпотечним кредитним договором № MRTG-30 від 13.06. 2008 року, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.10.2017 року у справі № 369/11828/15-цзамінено стягувача з ПАТ «Укрсоцбанк» на ОСОБА_2 , в тому числі судом замінено стягувача і щодо стягнення боргу з ОСОБА_6 як з поручетеля.

Таким чином до ОСОБА_2 на законних підставах перейшли усі права первісного Іпотекодержателя за договором іпотеки, включаючи вимоги передбачені договором поруки у повному обсязі та на умовах які існували на момент відступлення прав вимоги, включаючи та не обмежуючись правом звернути стягнення на предмет іпотеки.

Водночас стягувач ОСОБА_2 після укладення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором та після заміни її стягувача у справі №369/11828/15-ц, яким стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором,не зверталась до позивача з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, хоча не була позбавлена такого права.

Крім того, позивач зазначає, що у ДВС не відкрито жодного виконавчого провадження за виконавчими листами, виданими згідно рішення від 08.04.2016 року у справі №369/11828/15-ц. Строк пред`явлення до виконання виконавчих листів, згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сплив 08.04.2019 року.

Договором поруки не було встановлено точного строку, після якого порука припиняється.

У п.п. 4.2, 4.3 вказаного договору зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором, та не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання.

Слід зазначити, що звертаючись з позовною вимогою до позивача та третьої особи про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, банк скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за іпотечним кредитним договором, передбаченими пунктом 7.1.3. іпотечного договору та частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання основного зобов`язання.

Таким чином можна зробити висновок, що строк виконання основного зобов`язання по Кредитному договору не встановлений і воно виконується частинами на протязі 30 років, але встановлений момент пред`явлення вимоги, тобто якщо позичальник за Кредитним договором, прострочить сплату кредиту, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів у повному обсязі.

Враховуючи, що ОСОБА_2 з 05.10.2016 року та з моменту заміни її стягувачем не зверталась з будь-яким вимогами про стягнення коштів за кредитним договором та договором поруки до ОСОБА_6 - порука є припиненою.

Водночас ОСОБА_2 не зверталась до позивача про виплату заборгованості за іпотечним кредитним договором № MRTG-30, тому порука за договором поруки №MRTG-30/P від 13 червня 2008 року укладеного між ТзОВ «УніКредит Банк» та ОСОБА_4 вважається припиненою.

Зважаючи на те, договір поруки від 13.06.2008 року №MRTG-30/P є чинним, в судовому порядку не визнавався недійсним, визнання поруки припиненою за договором поруки №MRTG-30/P від 13.06.2008 року укладеного між ТзОВ «УніКредит Банк» та ОСОБА_4 буде належним способом захисту прав позивача.

З вищевикладених підстав підготовлено та подано до суду даний позов.

21.04.2022 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито загальне позовне провадження у справі.

29.07.2022 року через канцелярію суду відповідач ОСОБА_2 зареєструвала відзив на позовну заяву в якій вказала, що позов визнає у повному обсязі. Розгляд справи просила проводити без її участі.

09.09.2022 року через канцелярію суду представник позивача зареєструвала заяву в якій позовні вимоги підтримала. Просила здійснювати розгляд справи за її та позивача відсутності.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відтак, порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, тому має юридичне значення доти, поки не припинене основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

У договорі поруки № MRTG-30/Р від 13.06.2008 року не встановлено строк дії поруки, тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18, постанові Верховного Суду від 16.09.2019 року справа № 201/8164/16-ц, провадження № 61-28479св18.

Керуючись положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 1519/2-3165/11, провадження № 14-219цс19.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Сторони кредитного договору встановили дію договору до остаточного виконання сторонами зобов`язань і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів.

За умовами Договору кредиту № MRTG-30 від 13.06.2008 року, виконання якого забезпечено договором поруки № MRTG-30/Р від 13.06.2008 року, повернення кредиту зі сплатою відсотків підлягало щомісячно рівними частками до 13.06.2038 року.

Договором поруки № MRTG-30/Р від 13.06.2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою.

За приписами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення вимоги у відповідача сплив у квітні 2019 року, після чого пройшло більше року.

Враховуючи, що ОСОБА_2 з 05.10.2016 року та з моменту заміни її стягувачем не зверталась з будь-яким вимогами про стягнення коштів за кредитним договором та договором поруки до ОСОБА_6 - порука є припиненою.

На підставі вище наведеного та враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що заявлені у справі вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву громадянина Бельгії ОСОБА_1 до громадянки Бельгії ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання поруки припиненою - задовольнити повністю.

Визнати припиненою поруку, що виникла на підставі договору поруки № MRTG-30/Р від 13.06.2008 року укладеного між ТзОВ «УніКредитБанк» та ОСОБА_1 .

Інформація про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне проживання в Україні Тип НОМЕР_1 , видана 12.07.2016 року органом 3201, адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , посвідчення особи № НОМЕР_3 , видане 09.08.2012 року у Вавре, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 14.09.2022 року.

Суддя А.В. Янченко