Справа № 131/1294/21
Провадження № 22-ц/801/1603/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Балтак Д. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 рокуСправа № 131/1294/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Панасюка О. С., Шемети Т, М.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 21 червня 2022 року в м. Іллінці суддею цього суду Балтаком Д.О., дата складання його повного тексту 30 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позов обґрунтований тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом майна своєї матері ОСОБА_2 , яка проживала у с. Слободище Іллінецького району Вінницької області та в подальшому переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де проживала по АДРЕСА_1 до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя вона розпорядилась своїм майном, склавши заповіт. Після її смерті, відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ВН № 027916, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Слободищенське» (далі - КСП «Слободищенське») с. Слободище Іллінецького району Вінницької області розміром 3,02 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та грошові вклади з відповідними відсотками, належною компенсацією і всіма видами грошових виплат, що знаходяться у АТ «Ощадбанк».

Позивач звернувся до Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про прийняття спадщини, однак у вчиненні нотаріальних дій йому було відмовлено у зв`язку із тим, що спадкові правовідносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання.

21 червня 2022 року Іллінецький районний суд Вінницької області виніс рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується лише в частині вимог позову про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що останнім місцем реєстрації та проживання спадкодавця ОСОБА_2 було АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_2 не набула права власності на земельну ділянку розміром 3,02 га, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи відповідного правовстановлюючого документу, а на її ім`я лише виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 027916 від 26 серпня 1997 року, що посвідчує належність даному спадкодавцю права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Слободищенське» розміром 3,02 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Факт спадкування нерухомого майна позивачем відсутній, оскільки до складу спадщини, після смерті ОСОБА_2 входить лише право на земельну частку (пай) відповідно до зазначеного сертифікату, що виключає застосування можливості спадкування за правом держави, на території якої знаходиться нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 його матір`ю є ОСОБА_2 (а.с. 6).

ОСОБА_2 на випадок своєї смерті розпорядилась належним їй майном склавши заповіт 21 листопада 1994 року, який посвідчений головою Слободищенської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, згідно якого все належне їй майно вона, що буде належати їй на момент смерті і на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_1 (а.с. 9).

На підставі рішення Іллінецької районної державної адміністрації від 16 липня 1997 року № 179 члену КСП «Слободищенське» ОСОБА_2 06 серпня 1997 року виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 027916, в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Слободищенське» розміром 3,02 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 28 серпня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 529 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_2 померла у сел. Ладва Прионежського району Республіки Карелія, що підтверджується свідоцтвом про смерть смерть серії НОМЕР_2 від 22 липня 2002 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Прионежського району Республіки Карелія (а.с. 8).

Згідно довідки виконавчого комітету Слободищенської сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 20 березня 2019 року № 114 ОСОБА_2 дійсно народилась і проживала в с. Слободище Іллінецького району Вінницької області до 01.06.1998 року (а.с. 11).

Постановою державного нотаріуса Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області Манус В.В. від 06 грудня 2019 р. № 819/02-31 з посиланням на ст.ст. 70, 71 ЗУ Про «Міжнародне приватне право» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що спадкові правовідносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання. Для з`ясування місця останнього місця проживання спадкодавця нотаріусом був направлений запит у відповідні органи Республіки Карелії, на який була отримана відповідь, що останнім місцем реєстрації і проживання ОСОБА_2 було у кв. АДРЕСА_2 , що входить до складу Російської Федерації (а.с. 12).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 року "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, які були чинні на момент їх виникнення, а саме ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 548, ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину : 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон України "Про міжнародне приватне право" від 23.06.2005 року встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов?язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до ст. 2 цього Закону, він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом:

1) визначення застосовуваного права;

2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб;

3) підсудність судам України справ з іноземним елементом;

4) виконання судових доручень;

5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак:

1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

2) спадщина знаходиться на території іноземної держави;

3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

За наявності хоча б однієї із перелічених вище ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення ЗУ «Про міжнародне приватне право».

За загальним правилом, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був.

Згідно ст. 71 цього Закону, спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Окрім ЗУ «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватися низкою міжнародних документів, присвячених питанням іноземного спадкування.

22 січня 1993 року у рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція).

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14 липня 1995 року вона набула чинності для України.

Конвенція застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.

Громадяни кожної із держав-учасниць цієї Конвенції (далі - Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони.

Згідно зі ст. 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони.

Відповідно до ст.45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання.

П.2 ст. 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.

Ст. 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно.

Для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус України перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для оформлення спадкових прав після померлого необхідно звернутися до державної нотаріальної контори за місцем його проживання (реєстрації), оскільки місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року?у справі № 320/5056/17-ц.? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ?За своєю правовою природою право на земельну частку (пай) не є земельною ділянкою, а є правом на отримання певної земельної ділянки, яка може бути на вимогу члена КСП виділена в натурі (на місцевості) в окрему земельну ділянку з передачею її у приватну власність такому члену КСП, тобто не входить до об`єктів нерухомого майна. Після виділення в натурі (на місцевості) невитребуваного паю, формування замість нього земельної ділянки та оформлення права власності на неї, невитребуваний пай перестає існувати, а новосформована земельна ділянка є нерухомим майном, оскільки їй присвоєно кадастровий номер. Тобто, право на земельну частку (пай) є лише підставою набуття земельної ділянки у приватну власність шляхом виділення її в натурі (на місцевості), а не є земельною ділянкою.

До складу спадкового майна ОСОБА_2 входить не земельна ділянка з визначеними межами і площею, а майнове право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Враховуючи, що мати позивача померла на території Російської Федерації і останнім зареєстрованим місцем проживання її було у кв. АДРЕСА_2 , що входить до складу Російської Федерації, тому місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 є сел. Ладва Російської Федерації.

Таким чином, позивачу для оформлення спадкових прав після померлої ОСОБА_2 необхідно звернутися до відповідної державної нотаріальної контори, що знаходиться на території Російської Федерації, оскільки місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Суд першої інстанції, встановивши правильне місце відкриття спадщини, що відкрилась після смерті матері позивача ОСОБА_2 та те, що право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) не входить до об`єктів нерухомого майна, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог позову про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не оскаржувалось, а тому в силу вимог ст. 367 ЦПК України не переглядалось.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий : О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

Т. М. Шемета