ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1359/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/295/22 Категорія: 310020000 Скирда Б. К.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Черкаси апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Хорошун Оксани Володимирівнина рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В мотивування позовних вимог зазначала, що вони з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син весь час з часу розлучення з відповідачем проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає та ніякої матеріальної допомоги не надає. Відповідач приймати участі у вихованні та повноцінному розвитку сина не бажає, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на його утримання, ігноруючи своїми батьківськими обов`язками хоча зобов`язаний утримувати дитину. Дитина повинна мати належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень сама позивач забезпечити не має можливості. Вважає, що відповідач для належного рівня життя дитини повинен сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, Крім того, утриманців відповідач не має, працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, має у своїй власності нерухоме майно: земельну ділянку, двокімнатну квартиру в м. Києві та житловий будинок. Це майно набуте ним після розірвання шлюбу, в той час як на утримання сина він жодної матеріальної допомоги не надав.

На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 14.02.2022 і до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 744,30 грн.

Іншу частину судового збору в сумі 248,10 грн компенсовано за рахунок держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також те, що батьки повинні утримувати свою дитину, відповідач є працездатною особою, однак позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували, що відповідач офіційно працевлаштований а також те, що суду не надано об`єктивних доказів того, що з відповідача мають бути стягнуті аліменти саме у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) та враховуючи ті обставини, що відповідач доглядає за батьками, які є інвалідами, бере участь у вихованні сина, виходячи з засад розумності, добросовісності і справедливості, та беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважав, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню та слід стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 14.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Хорошун О.В., вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просила його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати та має у своїй власності нерухоме майно.

Що стосується твердження суду в частині того, що позивачем не надано суду доказів, що відповідач працює, то звертає увагу, що саме на відповідача покладено обов`язок спростувати чи підтвердити інформацію щодо свого працевлаштування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказував, що судом обґрунтовано враховано факт наявності у відповідача непрацездатних батьків, крім того після розлучення відповідач приймав участь у вихованні та утриманні сина.

Щодо нерухомого майна, у відповідача немає настільки істотного обсягу нерухомого майна, який би давав підстави для встановлення окремого підвищеного розміру аліментів та свідчив би про значні статки відповідача.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.01.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.9).

Спільне проживання сторін припинено, дитина проживає разом з позивачем, що не оспорюється сторонами по справі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, достатність та належність доказів наданих на підтвердження доводів викладених позивачем у позовній заяві доходить висновку про те, що судом першої інстанції визначено розмір аліментів, які підлягають до стягнення з урахуванням засад справедливості, розумності та виваженості.

Судом першої інстанції правильно враховано наявність у відповідача непрацездатних батьків, догляд за якими він здійснює, що підтверджується пенсійними посвідченнями, а також те, що відповідачем добровільно надавалися кошти на утримання сина, тобто він брав участь у вихованні та розвитку сина.

Відповідач погоджується на визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього у розмірі 1/4 грн частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, вважаючи, що саме такий розмір буде відповідати його майновим можливостям.

Відповідач є здоровою, працездатною особою, однак офіційно не працює, з довідки ОК-5 видно, що у 2020 році ним отримано дохід у розмірі 2619, 08 грн, у зв`язку із чим колегія суддів вважає доцільним та справедливим визначений судом розмір аліментів.

Доводи позивача, якими обґрунтовувався позов, зокрема щодо наявності у власності відповідача нерухомого майна не свідчить про отримання ним додаткових доходів від передачі в оренду такого майна, а тому на визначення розміру аліментів не впливає.

Домовленостей між сторонами, щодо припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно у порядку статті 190 СК України, не досягнуто.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хорошун Оксани Володимирівни- залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: