КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/536/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Моторіній В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Чаруковського Романа Володимировича в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, постановлене суддею Хайнацьким Є.С. у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерне товариство «Українська залізниця» про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця, в якому просила стягнути з АТ «Українська залізниця» (АТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків ПАТ «Українська залізниця») нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати, в тому числі, нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі: 28 076, 11 грн ; середній заробіток за період затримки з 17.07.2017 року по 07.07.2021 року в розмірі 488 428, 12 грн та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 6 797, 25 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14.04.1994 року вона була прийнята згідно наказу № 75/ос від 13.04.1994 року на посаду бухгалтера у вагонне депо Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця». 16.06.2017 року позивача було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату на підставі наказу від 16.06.2017 року №1937/ДН/ос. В день звільнення їй було видано трудову книжку, але не виплачено заборгованість із заробітної плати. Позивач вважає дії відповідача незаконними та такими, що суперечать вимогам Кодексу законів про працю України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Стягнено з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати в сумі 25 385 (двадцять п`ять тисяч триста вісімдесят п`ять грн.) грн. 99 коп.

Стягнено з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.07.2017 року по 07.07.2021 року 488 428 (чотириста вісімдесят вісім тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 12 коп.

Стягнено з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 6 797 (шість тисяч сімсот дев`яносто сім) грн. 25 коп.

Стягнено з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 5206 (п`ять тисяч двісті шість) грн. 11 коп.

Не погодившись з рішенням суду, 23.10.2021 року Чаруковський Роман Володимирович в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця» подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині задоволених вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що рішення постановлене з порушення норм матеріального та процесуального права та не повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав надані позивачем розрахунки заробітної плати належним доказами, адже відповідач раніше зазначав, що надані позивачем розрахунки заробітної плати та табелі обліку робочого часу виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьк. Відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю після захоплення адміністративної будівлі Донецької дирекції залізничних перевезень невідомими особами так званої «ДНР».

Також вказує, що АТ «Укрзалізниця» не визнає заборгованості з невиплаченої заробітної плати за період з березня по червень 2017 року та посилається на наявність обставин непереборної сили, тому вважає, що вимоги щодо стягнення компенсації не підлягали задоволенню.

Зазначав, що рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», уведеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року нарахування заробітної плати працівникам структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» було припинено. Наслідком чого є те, що із 16 березня 2017 року до дирекції не надходили первинні документи від підприємства, де працювала позивачка, а тому нарахування заробітку позивачці здійснити неможливо.

Сторони в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд першої інстанції виходив з доведеності вказаних вимог.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися неможна із наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 14.04.1994 року була прийнята згідно наказу № 75/ос від 13.04.1994 року на посаду бухгалтера у вагонне депо Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця».

З 20.03.2017 року згідно з наказом від 17.03.2017 № 236/ДНД від 17.03.2017 № 19/ІОЦ був встановлений простой працівникам виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з причин, незалежних від працівників.

16.06.2017 року Наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 10564/ДН-ос позивач звільнений із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Так, Акціонерне товариство «Укрзалізниця» свою господарську діяльність розпочало 01.12.2015 року та є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підвідомчих підприємств і закладів, що мали статус окремих юридичних осіб.

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 року № 4442-IV, Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"» від 25.06.2014 року № 200, Державне підприємство «Донецька залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно з наказом правління ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303 Інформаційно-обчислювальний центр державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31.10.2018 року № 938, змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця». В подальшому, внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наказом виробничого підрозділу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17.03.2017 року № 105, який видано відповідно до наказу начальника Донецької дирекції № 236/ДНД від 13.03.2017 року, було встановлено початок простою з 08-00 год. 20.03.2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу. На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу наказано проставляти літерний код «П». Оплату за час простою не з вини працівників, провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

На підтвердження доводів позову, ОСОБА_2 подано до суду розрахунки заробітної плат, згідно з якими позивачу була нарахована заробітна плата: березень 2017 року - 4 861,57 грн., квітень 2017 року - 3 046,91 грн., травень 2017 року - 3 046,91 грн, червень 2017 року - 17 120, 72 грн. (в тому числі не виплачена грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки). За сумою складання помісячних сум заборгованість становить 28 076, 11 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оплату праці", частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Тобто, виходячи з положень КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України", введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, у зв`язку із насильницьким захопленням українських підприємств, розташованих на території окремих районів Донецької та Луганської областей та усвідомленням зростання загроз економічній і енергетичній безпеці України, спровокованих свідомими діями терористів, тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського "Комплексу заходів" від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, було припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Вказані обставини, а також втрата зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця", відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій, у тому числі, призвело до припинення нарахування заробітної плати працівникам підприємств.

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ "Укрзалізниця" не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц.

Згідно зі статтею 10 Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 вказано, що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі статтею 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

З огляду на викладене, а також встановивши, що АТ "Укрзалізниця" у зв`язку із обставинами непереборної сили фактично втратило контроль і доступ до своїх ресурсів, в тому числі до кадрової, бухгалтерської документації, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 233/4474/19, від 23 березня 2020 року у справі № 369/28/19, від 03 серпня 2020 року у справі № 266/6853/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 757/6109/19, від 07 грудня 2020 року у справі № 227/1462/19, від 21 грудня 2020 року у справі № 242/6386/18, від 18 січня 2021 року у справі № 757/47699/19, від 20 січня 2021 року у справі № 236/3742/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 639/3491/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 757/47700/19, від 24 січня 2022 року у справі № 236/985/19 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Разом із тим, згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Отже, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що в день звільнення їй не була виплачена заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, а тому в зв`язку із затримкою виплати заробітної плати роботодавець зобов`язаний сплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

На підтвердження своїх вимог позивач посилалася на розрахунки заробітної плати та табелі розрахунку робочого часу за березень, квітень, травень, червень 2017 року, складені ВП «Іловайська колійнна машинна станція».

Відповідач стверджує, що за період з березня по липень 2017 року ОСОБА_2 заробітна плата не нараховувалась.

Разом з тим, відповідач вказує, що з 16 березня 2017 року від бухгалтерії виробничого підрозділу «Іловайська колійнна машинна станція» у м. Іловайськ до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали документів, необхідні для здійснення нарахування заробітної плати. Тобто вказане твердження відповідача грунтується виключно на тому, що у них відсутні дані. Разом з тим, неналежна організації роботи не може бути підставою для звільнення від взятих на себе зобов`язань. Обставини справи свідчать про те, що мали місце обставини визнані форс- мажорними, однак з матеріалів справи також вбачається, що на виробничому підрозділі «Іловайська колійнна машинна станція» з 20 березня 2017 року був встановлений простій по причинам, незалежних від робітників, було визначено про здійснення оплати з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові, про що зазначено у відповідному наказі, також вбачається проведення бухгалтерією роботи по нарахуванню оплати праці працівників із застосуванням відповідного програмного забезпечення. Вказане свідчить про те, що на виробничому підрозділі «Іловайська колійнна машинна станція» певна робота проводилась, а тому і відповідна інформації мала бути передана до відповідача.

Виходячи з положень ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), про що також зазначено у відповідному наказі по виробничому підрозділі «Іловайська колійнна машинна станція». А отже твердження відповідача про відсутність нарахування заробітної плати позивачу з березня по липень 2017 року або її нарахування на рівні 0,00 грн суперечить наведеним вимогам законодавства та встановленим обставинам справи.

Відповдачем вказано про здійснення виплати заробітної плати позивачу лише в січні 2017 року, а також що станом на день звільнення ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати за період січень-липень 2017 року відсутня, так як визначено розмір заробітної плати за період березень-липень 2017 року на рівні 0,00 грн, що не знайшло свого законного обгрунтування. Тому враховуючи відсутність даних про здійснення виплати заробітної плати позивачу за вказаний період, наявні дані про здійснення такого нарахування, які сумнівів не викликають, так як здійсненні з урахуванням оплати простою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, виплату якої зазначено в наказі про звільнення, у розрахунку визначений в розмірі 998,38 грн, Компенсація за невикористаних дні відпустки передбачена в наказі про припинення трудового договору її розрахунок проведений та визначений в сумі 14 326 грн , вихідна допомога -6525,37, а всього 17120 гривень 72 копійки, з цим розрахунком погодилася позивач, визначивши ці суми у своїх позовних вимогах.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати в сумі 17120 гривень 72 копійки .

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як вже вказано вище, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати працівникам підприємства було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій.

Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Судом встановлено, що у трудових правовідносинах, які склалися між позивачем та відповідачем АТ «Українська залізниця» з 20 березня 2017 року, виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких відповідача об`єктивно, з незалежних від нього причин, було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників

А відтак, колегія суддів вважає, що невиконання відповідачем обов`язків передбачених ст.ст. 47,83, 115 та 116 КЗпП України відбулось не з вини АТ «Українська залізниця», а було викликано обставинами непереборної сили, які встановлені висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги Науково-правовий висновок Торгово- промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2, який засвідчує відсутність вини відповідача у невиплаті заробітної плати та не врахував вже усталену судову практику Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, а тому прийшов до помилкового висновку про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги «Українська залізниця» частково та скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 488 428 грн 12 коп , та стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати , з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

В решті рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому залишається без змін.

Керуючись ст..ст.367, 374,376,381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 20 вересня 2021 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

В решті рішення Печерського районного суду м.Києва від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст.. 389 ч.3 п.2 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 9 вересня 2022 року

Суддя-доповідач:

Судді: