Справа № 463/8044/21 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/631/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Дельта Банк», в кому просив ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на його користь грошові кошти в розмірі 155 400 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачем 19 вересня 2012 року укладено кредитний договір № К-4554649 на суму 370 000 грн. на строк до 18 вересня 2019 року та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16 % річних.

Крім того вказував, що п. 1.3.2 договору також було передбачено сплату ним щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5 % від суми кредиту, що становить 1850 грн.

На думку скаржника вказана умова договору визнана недійсною рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08.11.2018, яким також зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» зарахувати кошти, сплачені на підставі п. 1.3.2 кредитного договору в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Також зазначав, що після подання такого позову він продовжував сплачувати кошти відповідно до графіку погашення кредиту, а відтак, за умовами пункту 1.3.2 кредитного договору, який в подальшому визнано недійсним, банк безпідставно отримав від нього грошові кошти в сумі 155 400 грн. Відповідні претензії про повернення таких коштів відповідач проігнорував, і тому просить стягнути вказану суму в примусовому порядку.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 155 400 грн. відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що довідкою ПАТ «Дельта Банк» №05-3402545 від 19 вересня 2018 року підтверджується, що ним 18 вересня 2018 року, за рік до закінчення терміну дії кредитного договору №К-4554649 від 19 вересня 2012 p., власними коштами були повністю сплачені всі внески та платежі, в тому числі й плата за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 155400 (сто п`ятдесят п`ять тисяч чотириста) грн. 00 коп.

Вказує, що згідно вищевказаного кредитного договору та додатку до нього №1 (графіку погашення платежів) місячний ануїтетний (фіксований) платіж становить 9200 дев`ять тисяч двісті) грн. 00 коп (тіло кредиту та проценти за користування кредитом є змінні величини, а плата за обслуговування кредитної заборгованості є сталою - 1850(одна тисяча вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп).

Відтак, на думку скаржника, підтверджена сума безпідставно отриманих коштів становить 1 55400 (сто п`ятдесят п`ять тисяч чотириста)грн. 00 коп.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення , яким його позовні вимоги задовольнити.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01 вересня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 12 вересня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних обставин.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 19 лютого 2012 року сторони уклали кредитний договір № К-4554649 (а.с.15-18), за умовами якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 370 000 грн. на строк до 18 вересня 2019 року та платою за користування кредитом в розмірі 16 % річних.

Крім того, п. 1.3.2 кредитного договору також було визначено, що позичальник сплачує кредитору щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5 % від суми кредиту.

Згідно графіку платежів (а.с.18зв.-19), розмір щомісячної комісії становить 1850 грн., а за весь період кредитування її загальний розмір становить 155 400 грн.

Як вбачається зі змісту листа директора департаменту адміністрування Активних операцій клієнтів ПАТ «Дельта Банк» № 7933 від 30 листопада 2018 року (а.с.65), заборгованість за кредитним договором погашена в повному обсязі.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2018 року по справі № 463/2175/18 позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. про визнання недійсною умови кредитного договору задоволено частково.

Визнано недійсною з моменту укладення кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 умову цього договору, вказану в п. 1.3.2 договору, в частині щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5% від суми кредиту.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. зарахувати сплачену ОСОБА_1 на підставі пункту 1.3.2 кредитного договору № К-4554649 від 19 вересня 2012 року комісію на погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № К-4554649 від 19 вересня 2012 року. В решті позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.( а.с. 21-23).

Вищезгадане рішення залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28.02.2019 (а.с.24-27) , в касаційному порядку не переглядалось.

Судом встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року № 71 та від 03 серпня 2015 року № 147 строк дії тимчасової адміністрації було запроваджено на шість місяців та продовжено до 02 жовтня 2015 року включно.

Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181).

Постановою Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та запроваджено обмеження в діяльності банку, зокрема, банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вказана постанова була доведена до відома керівників структурних підрозділів 15 січня 2014 року. Таким чином, укладення між банком та фізичними особами після 16 січня 2014 року договорів банківського вкладу, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами банку, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання банком кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому така перевага полягає у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок третіх осіб.

Банк, як публічна установа, яка надає свої послуги невизначеному колу осіб, зобов`язаний здійснювати свою діяльність відповідно до вимог законодавства та на однакових (заздалегідь встановлених) для усіх правилах обслуговування. Відступлення від правил, встановлених внутрішніми документами банку, за відсутності для цього підстав, може за певних умов свідчити про непередбачені/необґрунтовані переваги для окремого клієнта.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України щодо регулювання таких правовідносинах.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 206/4424/17.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України від 23лютого 2012року №4452-VI«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до статті 77 Закону «Про банку і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку, набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-УІ від 23.02.2012, який набрав чинності 21.09.2012 (далі - Закон). Даний Закон є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі Інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою.

Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 заявлено позов до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» , в той же час у випадку ухвалення рішення про задоволення позовних вимог рішення суду буде безпосередньо стосуватися прав та обов`язків уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи, не встановив коло осіб та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків прав та обов`язків уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В і не можуть бути розглянуті судом і вирішені без залучення його співвідповідачем у цій справі, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та необхідності зміни рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2022 року, виклавши мотивувальну його частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2022 року змінити, виклавши мотивувальну його частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.