ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7280/22 Справа № 203/1344/21 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю Газета Наше місто про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з, уточненим 23 квітня 2021 року, позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Газета «Наше місто» (далі ТОВ Газета Наше Місто) про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 виявив оприлюднення 02 жовтня 2020 року на веб-сайті інтернет-видання Головна газета Дніпра «Наше місто» статтю під заголовком «Убийцы промгиганта»: Сын экс-директора Шинного завода идет в горсовет Днепра от «Слуги Народа».

Вказували, що дійсно ОСОБА_2 був генеральним директором ВАТ Дніпрошина, а ОСОБА_1 кандидат в депутати місцевої ради.

Наголошували на тому, що поширена відносно них інформація у вказаній статті є недостовірною та негативною. Активні посилання у статті є неперевіреними та не могли бути використані у публікації. Журналіст зобов`язаний перевіряти автентичність інформації, яку він публікує, чого у даному випадку зроблено не було. Автор статті маніпулює фактами та свідомо викривляє їх.

Посилаючись на те, що інформація порушує їх честь, гідність та ділову репутацію та завдала їм моральної шкоди, а тому просили суд визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує їх особисті немайнові права інформацію, викладену у статті під заголовком ІНФОРМАЦІЯ_1 промгиганта: сын екс-директора Шинного завода идет в горсовет Днепра от «Слуги Народа», яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15 годині 30 хвилин ТОВ Газета Наше Місто не належному їм веб-сайті https://nashemisto.dp.ua/2020/10/02/ubijcy-promgiganta-syn-jeks-direktora-shinnogo-zavoda-idet-v-gorsovet-dnepra-ot-slugi-naroda/, з доменним ім`ям: ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язати ТОВ Газета Наше Місто протягом 15 днів з моменту прийняття рішення спростувати як недостовірну поширену ним інформацію на веб-сайті Газета Наше Місто: https://nashemisto.dp.ua/2020/10/02/ubijcy-promgiganta-syn-jeks-direktora-shinnogo-zavoda-idet-v-gorsovet-dnepra-ot-slugi-naroda/ під заголовком Убийцы промгиганта: сын экс-директора ІНФОРМАЦІЯ_4 », яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_2 об 15 годині 30 хвилин у такий же спосіб, у який вона поширювалась, а саме шляхом оприлюднення інформації в інтернет-виданні на веб-сайті Газета Наше Місто з доменним ім`ям : ІНФОРМАЦІЯ_3 , інформацію наступного змісту: Увага! Спростування. Шановні користувачі. ОСОБА_3 , автор статті ОСОБА_4 промгиганта: сын экс-диретора ІНФОРМАЦІЯ_4 » в інтернет-виданні Газета Наше Місто - повністю спростовує поширену ним в зазначеній статті інформацію, що була викладена ним щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з її недостовірністю. Стягнути з ТОВ Газета Наше Місто на користь ОСОБА_1 45 000 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 45 000 грн. моральної шкоди

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивачі звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій просили скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2022 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги є повністю доведеними та обґрунтованими. Вказували, що оспорювана ними стаття не містить в собі оціночні судження, а містить у собі конкретні факти, та є виключно негативною та такою, що порушує їх права. Наголошували на тому, що ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_1 не були фігурантами кримінального провадження. Звертали увагу на те, що позивач ОСОБА_1 не сплатив вартість експертизи згідно виставленого рахунку, оскільки сума 17 000 грн. для нього є значною.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України, одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, визначення якого наведено у частині першій статті 13 цього Кодексу, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положення цього принципу мають вираження і у частині першій статті 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 02 жовтня 2020 року о 15 годині 30 хвилини в мережі Інтернет редакція ТОВ «Газета «Наше Місто» по праву правонаступника реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сайті інтернет-видання «Головна газета Дніпра «Наше місто» в адресному просторі з режимом доступу URL: ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 в горсовет Днепра от «Слуги Народа» розмістила публіцистичну критичну статтю без розкриття справжнього повного імені свого журналіста ОСОБА_5 , яке дозволило б ідентифікувати автора, але з гіперпосиланнями до веб-сайтів екранних (інтернет-) видань « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та « ІНФОРМАЦІЯ_6 », як на використані джерела своєї інформації, дослівно відтворивши частину матеріалу про зміст повідомлення прес-служби прокуратури Запорізької області щодо закінченого досудового розслідування розкрадання майна шинного заводу у м.Дніпрі, що раніше був опублікований ще у грудні 2019 року редакцією інтернет-видання 368.media.

За змістом публікації з емоційно забарвленими висловлюваннями інформація подається у розпал передвиборної агітації на чергових виборах до місцевих рад, призначених 15 липня 2020 року парламентом на 25 жовтня 2020 року, в якості відповіді на розміщення позивачем ОСОБА_6 у соціальних мережах 01 вересня 2020 року ще до офіційного початку агітації з 05 вересня, тобто прихованого, агітаційного матеріалу з гаслом « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

Позивач ОСОБА_1 кандидат у депутати виборного органу місцевого самоврядування, реалізуючи своє пасивне виборче право, неминуче стає учасником політичного процесу і за цією ознакою визнається політичним діячем на місцевому рівні, внаслідок чого він хоч і має право на захист своїх немайнових прав щодо своєї репутації, в тому числі і тоді, коли виступає і не в приватній якості, але межі здійснення такого права відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України звужуються з огляду на більш широкі межі прийнятної критики, спрямованої проти нього,оскільки як політичний діяч неминуче і свідомо кожне своє слово та вчинки залишає відкритими для безпосереднього обговорення і прискіпливої уваги преси, політичних опонентів та широкої громадськості, що покладає на політика обов`язок проявляти стриманість, демонструвати більшу міру толерантності.

Позивач ОСОБА_2 за відомостями трудової книжки був причетний до діяльності органів управління ВАТ «Дніпрошина», ліквідованого 22 липня 2015 року після оголошення банкрутом, дійсно, у період з квітня 1999 року до 29 травня 2012 року (а.с.27-30), впродовж якого укладені господарські договори товариства, з виконанням яких пов`язувався предмет доказування розкрадання майна у кримінальному провадженні за визначенням слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська в ухвалі від 04 квітня 2016 року (а.с.142-145).

Він викликав навколо себе прискіпливе обговорення і ретельне висвітлення відповідачем своїх слів та вчинків в економічній галузі суспільного життя регіону з огляду на діяльність в статусі депутата Дніпропетровської обласної ради VI скликання у 2010-2015 роках, яка співпала з процесом оголошення банкрутом суб`єкта великого підприємництва ВАТ «Дніпрошина», до управління яким позивач мав безпосереднє відношення з 1999 року.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2021 року призначено по справі судову семантико-текстуальну (лінгвістичну) експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса, на вирішення якої поставлені наступні питання: 1.Чи містить негативну інформацію та/або інформацію образливого характеру у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 інформація, яка розміщена у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » промгиганта: « ІНФОРМАЦІЯ_8 »», оприлюднена на веб сайті «Газета «Наше місто» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка має наступні висловлювання: « ОСОБА_4 » промгиганта: сын экс-директора Шинного завода идет в горсовет Днепра от «Слуги Народа»;«Денис Вербас, - № НОМЕР_1 в списке «Слуги Народа» стремится «служить» жителям ОСОБА_7 по 5-му избирательному округу. В общем знакомимся.»; «Свою политическую карьеру Денис Вербас начал в качестве помощника своего отца, - депутата Днепропетровского облсовета 6-го созыва. Согласно данным портала «Посіпаки», он помогал скандально известному экс-директору Днепрошины ІНФОРМАЦІЯ_10 »; « ІНФОРМАЦІЯ_11 »; « ОСОБА_8 не сообщил, кому отошел пакет акций « ІНФОРМАЦІЯ_12 »; «После якобы получения контроля над заводом, гендиректор ОСОБА_9 нарастил мощности, выведя доход Днепрошины до 7,893 млн.грн. прибыли в 2005 году.; «Было-Стало. Казалось бы, кризис 2008-го мало кого пожалел. Сотни предприятий прогорали в одночасье, а тысячи становились заложниками кредиторов и медленно скатывались до банкротства. Впрочем, государство посчитало иначе. По данным пресс-службы прокуратуры ОСОБА_10 области* гіперпосилання на сайт 368.media, бывшего гендиректора Шинного завода в Днепре обвиняют в доведении предприятия до банкротства. Следствие подозревает, что банкротство было тщательно спланировано.»; «Следствие установило, - бывший гендиректор завода «Днепрошина» заключил ряд заведомо убыточных фиктивных договором купли-продажи ценных бумаг, в результате которых была сформирована несуществующая кредиторская задолженность в размере 946 млн. гривен. Это позволило частной компании стать основным кредитором в деле о банкротстве завода, что нанесло огромный ущерб государству. Чтобы не погашать долги компания сменила юридический адрес и благополучно переехала с Днепра в Запорожье. Здесь правоохранители задокументировали, что полученные деньги были переведены на счета оффшорных компаний. Залоговые активы предприятия противоправно выведены из-под контроля госбанка в пользу заинтересованных лиц.; «Так, есть два пути нажить внушительный капитал, попав на страничку финансовых журналов. Первый, - построить нечто великое и успешное, а второй, - это нечто разрушить, разграбить и распилить до основания. Каким путем пошел отец кандидата в депутаты Днепровского горсовета от «Слуги Народа» ОСОБА_11 , - установит следствие. Что касается его самого, чьи интересы ОСОБА_12 собирается отстаивать в Днепровском горсовете? Народа? Свои или своего отца? Утверждать что-либо без решения суда - нельзя. Впрочем, не исключено, что ОСОБА_13 рвется к власти, чтобы замять неудобную историю о гибели завода и «обезопасить» свою семью от правосудия»; «И под конец, на своей странице в ІНФОРМАЦІЯ_13 ». Впрочем, без малого, каждый днепрянин может легко удостовериться в том, как воруют «хозяева». 2.Чи є вищевказані висловлювання фактичними твердженням або оціночним судженням? Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України. Надано експертові для проведення експертизи матеріали цивільної справи №203/1344/21 та копію ухвали суду від 07 липня 2021 року. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 та роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України, зокрема, про те, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена. Провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи.

Справа повернута до суду без виконання ухвали у зв`язку з несплатою вартості експертизи згідно виставленого рахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, не заперечуючи права позивачів за ст.ст.297,299 ЦК України на повагу їх честі та гідності, ділової репутації та права на їх захист відповідно до ст.ст.15,275,280 ЦК України, встановивши контекст подій, що передували публікації, та спровоковану прихованою передвиборною агітацією політичну полеміку в аналогічному пресі медіа-середовищі в сукупності з особливим статусом позивачів, що зобов`язує їх до стриманості, дійшов висновку про відсутність необхідності у демократичному суспільстві, згідно ч.2 ст.10 зазначеної Конвенції, засуджувати відповідача за дифамацію і неспівмірність такого роду втручання в його права на вільне вираження думок, через що позов у цій справі на балансі між конкуруючими свободами відповідача на вираження думок і поглядів та правами позивачів на повагу до приватного життя пред`явлений з порушенням позивачами меж їх здійснення за ч.2 ст.13 ЦК України, на підставі чого не може бути задоволений відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частинами другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У той же час статтею 8 Конвенції передбачено право на повагу до приватного життя.

У відповідності до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Суду необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів та права особи на повагу до його гідності і честі, на недоторканність ділової репутації та на приватність.

Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує право на свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, у більшості випадків з власної ж волі, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність.

У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Таким чином межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість до висловленої критики, сатири, провокацій.

Звісно, право на захист репутації поширюється і на публічних осіб, проте вимоги такого захисту мають бути збалансовані з інтересами суспільства до відкритої дискусії з політичних питань.

У цій категорії справ суду необхідно надати оцінку балансу права особи, на свободу вираження поглядів, а також права особи на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

В той же час, преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя.

Суд першої інстанції відповідно досліджених в судовому засіданні добутих фактичних даних, згідно ст.ст.10,80,89 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням визнав достатніми для висновків про визнання оціночними судженнями зміст поширених відповідачем висловлювань, які хоч і мають ознаки таких, що принижують честь і гідність позивачів, але полягають у критиці особистості кожного з позивачів окремо, оцінці їх впливу, ролі та місця загалом в економічному і політичному житті міської громади м.Дніпра.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та доводи приведені в апеляційній скарзі вказаних висновків не спростовують.

Суд у з`ясованих умовах розв`язав у цій справі спір за критеріями дотримання справедливого балансу в захисті обох цінностей: з одного боку свободи вираження думки, а з іншого поваги приватного життя, у зв`язку з чим питання полягає в характері імунітету на випадок розміщення на веб-сайті дослівного відтворення повідомлень інших приватних осіб чи одержаної від інших засобів масової інформації або інформаційних агентств інформації, коли відповідач мав правомірні (законні) очікування захисту від звинувачень у дифамації, добросовісно вважаючи опубліковану інформацію такою, що напередодні виборів становила значний суспільний інтерес, який за тлумаченням Європейського Суду з прав людини в §42 рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Боуман проти Великобританії» (заява №24839/94) та у §§51-52 рішення від 21 січня 1999 у справі «Фрессо та Руар проти Франції» в особливий агітаційний передвиборний період переважує "обов`язки і відповідальність", що тяжіють з огляду на сумнівність походження використаних джерел інформації, інакше преса не змогла б відігравати свою надзвичайно важливу роль "громадського сторожового пса" (§ 63 рішення від 25 червня 1982 у справі «Торгейр Торгеейрсон проти Ісландії», серія А, №239).

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, даних висновків не спростовують.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач ОСОБА_1 не сплатив вартість експертизи згідно виставленого рахунку, оскільки сума 17 000 грн. для нього є значною, не можуть слугувати підставою для задоволення позову. Оскільки саме позивач ОСОБА_1 подавав клопотання про призначення по справі експертизи з метою доведення заявлених позовних вимог, яке було підтримане позивачем ОСОБА_2 .

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.