Справа № 456/4463/21
Провадження № 2/456/320/2022
УХВАЛА

про відмову в зупиненні провадження у справі

22 вересня 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Балабанській О.Т.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі,

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Вальчук М.М. в інтересах ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 107 000 (сто сім тисяч) Євро, що еквівалентно станом на день звернення з позовом до суду за офіційним курсом НБУ 3 371 570 (три мільйони триста сімдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 303 441 (триста три тисячі чотириста сорок одна) грн. 30 коп. та завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. Судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 20.09.2022 подала на адресу суду заяву про зупинення провадження в справі, покликаючись на звернення до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору розписки. Вважає, що вказані позови є взаємопов`язаними, а відтак, просить суд зупинити провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, а відтак, на підставі ст.223 ЦПК України, судом вирішено провести розгляд заяви у її відсутності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вальчук М.М. просять в задоволенні заяви відповідача відмовити, вважаючи, що така спрямована на затягування строків розгляду справи та свідчить про зловживання відповідачем процесуальними правами.

Заслухавши думку позивача та його представника, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зупиняє провадження у справі, лише у тому випадку, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку. Сам по собі розгляд питання іншим органом, не пов`язаний із встановленням наявності чи відсутності таких фактів, не є підставою для зупинення провадження. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Отже підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення у ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 251 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 6 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Правові висновки щодо необхідності зазначення обґрунтування зупинення провадження у справі та необхідності дотримання розумних строків розгляду справи зазначені у Постанові Верховного Суду у справі № 308/5006/16-ц від 27.02.2019 та у Постанові Верховного Суду у справі № 1522/27468/12 від 07.11.2018.

Ознайомившись із мотивами клопотання про зупинення провадження у справі, суд вважає, що підстави для обов`язкового зупинення провадження у справі, передбачені положеннями ч.1 ст. 251 ЦПК України, відсутні, оскільки зазначені у клопотанні мотиви неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи у

Франківському районному суді м. Львова за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору розписки не свідчать про об`єктивну неможливість розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позовні вимоги про стягнення боргу є самостійним способом захисту порушеного права із самостійними фактичними та правовими підставами, і у випадку задоволення позову про визнання правочину недійсним, сторони не будуть позбавлені можливості для захисту порушеного права, зокрема, щодо апеляційного оскарження рішення, постановленого за наслідками розгляду вказаної цивільної справи та його перегляду за нововиявленими обставинами.

Суд вважає, що зупинення провадження у даній справі без обґрунтованого доведення обставин такого зупинення призведе до порушення законних прав позивача.

Згідно із статтею 210 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, який із дня відкриття провадження у справі не може перевищувати 60 днів для підготовчого провадження і 30 днів для розгляду по суті.

Розумність строків розгляду справи згідно статті 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідллендер проти Франції»).

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Суд також враховує, що клопотання про зупинення провадження в справі подано на стадії початку судового розгляду, під час проведення якого суд позбавлений можливості оцінити, чи зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Крім цього, суд враховує також і відсутність відомостей про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору розписки.

Враховуючи викладені обставини, суд не вбачає правових підстав для зупинення провадження у справі, а тому у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Керуючись ст.ст.154, 158, 353 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Відмовити відповідачу ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на рішення суду.

Головуючий суддя В.Л.Бучківська