Справа № 930/1484/22
Провадження № 2/930/700/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2022 року Немирівський районний суд

Вінницької області в складі:

головуючого судді - Науменка С.М.

з участю секретаря судового засідання - Андрущак Л.П.,

учасників справи: позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - Тригуба В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Немирівської міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини ,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місце проживання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_1 , за її місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони у справі перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2014 р.

У шлюбі у них народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 дитина - донька ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з матір`ю.

Позивач посилається на те, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що наразі вона без допомоги відповідача виховує дитину, забезпечує та створю їй комфортні умови для проживання, навчання та розвитку. Вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

За місцем проживання створені всі умови для комфортного проживання і виховання.

Оскільки вона в повній мірі виконує свої материнські обов`язки, просить визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, при цьому не заперечує проти участі батька у вихованні та утриманні спільної дитини.

16.08.2022 р. на підставі ухвали Немирівського районного суду Вінницької області відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

13.09.2022 р. відповідачем подана заява про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. У своїй заяві відповідач зазначив, що не заперечує проти проживання доньки - ОСОБА_3 , разом з матір`ю.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Немирівської міської ради Тригуб В.С. заяву визнає не заперечує проти її задоволення.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 3.

Відповідно до рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2014 р. шлюб між сторонами було розірвано.

У шлюбі у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено в ході судового розгляду будь-яке рішення з приводу визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу між сторонами не приймалось, угода між батьками з даного приводу не укладалась.

Мати звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею.

Виконавчим комітетом Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області надано рішення від 21 червня 2022 року № 126 про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно враховувати найкращі інтереси дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З урахування викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, її сталі соціальні зв`язки з матір`ю, місце навчання, психологічний стан, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Немирівської міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини задовольнити повністю.

Визначити місце проживання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_1 , за її місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду.

Суддя Немирівського

районного суду: С.М.Науменко