ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5963/22 Справа № 203/2021/21 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просили суд:

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 50% (п`ятдесят відсотків) від 14/100 (чотирнадцяти сотих) частини квартири, тобто на 7/100 (сім сотих) частини квартири номер АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 50% (п`ятдесят відсотків) від 14/100 (чотирнадцяти сотих) частини квартири, тобто на 7/100 (сім сотих) частини квартири номер АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, у томі числі на нерухоме майно померлої, а саме: на 14/100 частини квартири номер АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 16 вересня 1994 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 27 жовтня 1994 року, технічним паспортом на квартиру від 09 вересня 1996 року.

Як зазначили позивачі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 , тобто є спадкоємцем першої черги за законом. Водночас ОСОБА_1 є непрацездатним (інвалід 3 групи), а тому має право на обов`язкову частку у спадщині та може спадкувати незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом. При цьому інших спадкоємців першої черги за законом у ОСОБА_3 немає, а ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є спадкоємицею за заповітом. Оскільки 22 квітня 2014 року ОСОБА_3 було складено заповіт (номер у спадковому реєстрі: 56004339, номер реєстрі нотаріальних дій: 1-407), за змістом якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все її майно рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, права і обов`язки, що будуть їй належати на день смерті вона заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивачі звернулися до Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявами про прийняття спадщини та про видачу на їх ім`я свідоцтва про право на спадщину. Водночас постановами державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, відповідно, у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна.

З огляду на викладене, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом на 50 % (п`ятдесят відсотків) від 14/100 (чотирнадцяти сотих) часток квартири, тобто на 7/100 (сім сотих) часток квартири номер АДРЕСА_1 , для кожного зі спадкоємців.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2021 року позов задоволено та ухвалено визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/100 частин квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/100 частин квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими, достатніми доказами.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення судових втрат, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом має бути враховано, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивачів, яким судових витрат завдано не було. Отже стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку несправедливе.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 84 років померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 19 лютого 2020 року складено відповідний актовий запис № 304; місце державної реєстрації: Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Це підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 19 лютого 2020 року (а.с.25).

Позивачі є єдиними спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом та за заповітом, відповідно.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_5 від 03 вересня 1959 року (мова оригіналу російська мова). З 14 листопада 2005 року йому було присвоєно третю групу інвалідності (загальне захворювання) безстроково, що підтверджується копіями Виписки з акту огляду МСЕК № 497725 від 20 грудня 2005 року та пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_6 від 09 січня 2008 року (а.с.29, 30, 150).

За життя померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склала заповіт від 22 квітня 2014 року, за змістом якого зробила розпорядження про те, що все її майно рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, права і обов`язки, що будуть їй належати на день її смерті вона заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заповіт був зареєстрований в реєстрі 22 квітня 2014 року за № 1-407 державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г. Відповідно до відомостей з Витягу № 37211447 від 22 квітня 2014 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі, заповіт зареєстровано за № 56004339 (а.с.31, 32).

Померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була власницею 14/100 (чотирнадцяти сотих) часток квартири номер АДРЕСА_1 . Це підтверджується копіями: договору дарування від 16 вересня 1994 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; технічного паспорта на квартиру від 09 вересня 1996 року; реєстраційного посвідчення Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації від 27 жовтня 1994 року за реєстровим № 14 про державну реєстрацію на правах особистої власності на 14/100 часток квартири АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування від 16 вересня 1994 року (мова оригіналу російська мова) (а.с.33-36, зворотній бік а.с.129).

24 лютого 2020 року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою № 301 про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.124).

09 квітня 2020 року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою № 500 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.132).

30 червня 2020 року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою № 796 про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка за заявою від 30 червня 2020 року № 798 відкликала свою заяву про прийняття спадщини за законом від 30 червня 2020 року (а.с.139, 143).

22 вересня 2020 року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявами № 1296 та № 1297, спадкова справа № 111/2020, про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, відповідно, на частку квартири номер АДРЕСА_1 (а.с.148, зворотній бік а.с.149).

22 вересня 2020 року постановами державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у видачі на їх імена свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, відповідно, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на частку квартири номер АДРЕСА_1 , з підстав того, що неможливо встановити склад спадкового майна (зворотній бік а.с.148, а.с.149, зворотній бік а.с.150, а.с.151).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом, відповідно, на 50% (п`ятдесят відсотків) від 14/100 (чотирнадцяти сотих) часток квартири, тобто на 7/100 (сім сотих) часток квартири номер АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з наступного.

Позивачі є єдиними спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом та за заповітом, відповідно. При цьому в ході судового розгляду справи судом було встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була власницею 14/100 часток квартири номер АДРЕСА_1 . Цей факт підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, що наявні в матеріалах справи.

Позивачі як спадкоємці померлої у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини звернулись до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та про видачу на їх імена свідоцтв про право на спадщину. Проте постановами нотаріуса від 22 вересня 2020 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, з огляду на неможливість визначення спадкового майна та встановлення частки у праві спільної часткової власності на квартиру номер АДРЕСА_1 .

Водночас судом було встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті належала ідеальна частка квартири номер АДРЕСА_1 , а саме: 14/100 часток вказаної квартири, що і входить до складу спадкового майна. При цьому, враховуючи, що позивачі є єдиними спадкоємцями, то їм в порядку спадкування належать по 7/100 кожному (14/100 : 2 = 7/100 (або 0,07)) від 14/100 часток квартири номер АДРЕСА_1 .

Отже, єдиним правовим способом захисту порушених прав позивачів є визнання за ними права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку щодо необхідності стягнення з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судових витрат зі сплати судового збору у розмірі по 2897,21 грн на кожного, відповідно.

Колегія суддів погоджується з таким висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно з п. 2, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з частинами 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Однією з таких підстав є спадкування прав на майно за законом та за заповітом, відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст.ст. 1220, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини .

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до пп.3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом має бути враховано, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивачів, яким судових витрат завдано не було. Отже стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку несправедливе, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, то суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача Дніпровської міської ради судовий збір на користь позивачів.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржувалось, а отже не було предметом апеляційного розгляду.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко