Справа № 585/3355/21
Номер провадження 2/585/83/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянув справу № 585/3355/21, провадження № 2/585/83/22 у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів».

Предмет позову: стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Роменський завод продтоварів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди.

Свій позов мотивує тим, що з 06.03.2020 працював на посаді інженера автоматизованих систем управління підприємства підрозділу ІТР в ТОВ «Роменський завод продтоварів». Наказом №84/к від 18.12.2020 звільнений з роботи за угодою сторін з 18.12.2020. Відповідач частково виплачував йому заробітну плату, а при звільненні з роботи не виплатив всіх сум, що належать йому до виплати від підприємства, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 51533,21 грн., яку він просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Також позивач посилається на норми ст. 117 КЗпП України щодо обов`язку роботодавця виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Самостійно проводить розрахунок у зв`язку з тим, що відповідач не надає йому довідку про його середньоденний заробіток. Визначає розмір свого середнього заробітку у сумі 95944, 5 грн., але з огляду на компенсаційний характер відповідальності у цивільному праві, з врахуванням принципу розумності та справедливості, погоджується на те, що розмір середнього заробітку за весь час затримки є значно високим, а тому вважає, що цей розмір має бути зменшений вдвічі і становить 47972 грн., які просить стягнути з відповідача.

Вважає, що невиплатою з вини відповідача у встановлені строки заробітної плати та затримка розрахунку при звільненні призвели до моральних страждань, які полягають в усвідомленні фактів порушення його законних прав, гарантованих трудовим законодавством. Такі порушення призвели до моральних страждань, адже неотримання заробітної плати призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, оскільки з вини відповідача він позбавлених достатніх засобів до існування. Із-за не проведення остаточного розрахунку він змушений звертатись за юридичною допомогою до адвоката, до суду, витрачати на це особисті кошти. З врахуванням тривалості моральних страждань він оцінює заподіяну йому моральну шкоду в 2000 грн.

Крім того, зазначає, що поніс судові витрати: 908 грн. судовий збір та 1500 грн. витрати по оплаті послуг адвоката, які на підставі ст. 141 ЦПК України також просить стягнути з відповідача на його користь.

Відповідач свою позицію щодо позову не висловив.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

18 листопада 2021 року справу прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.22).

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити (а.с.29).

Відповідач явку представника до суду не забезпечив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.34).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.07.1998 вбачається, що ОСОБА_1 з 06.03.2020 по 18.12.2020 працював на посаді інженера автоматизованих систем управління підприємства підрозділу ІТР в ТОВ «Роменський завод продтоварів» . Звільнений за угодою сторін (а.с.6-9).

Звільнений за угодою сторін ОСОБА_1 був на підставі наказу №84/к від 18.12.2020 (а.с.13).

21.12.2020 ОСОБА_1 звертався до ТОВ «Роменський завод продтоварів» із заявою про виплату йому всіх належних йому сум до виплати при звільненні (а.с.11).

Згідно довідки про структуру заборгованості станом на 01.07.2021 розмір боргу по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 51533,21 грн. (а.с.10).

З розрахункового листа за жовтень 2020 року вбачається, що заробітна плата позивача за цей місяць становила 9780,75 грн.(а.с.12).

Згідно розрахункового листка заробітна плата за листопад 2020 становила 9780,75 грн. (а.с.12).

З наведених доказів встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах, і на час звільнення з позивачем не проведений розрахунок, що також визнається сторонами.

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склалися правовідносини з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, які регулюються Законом України «Про оплату праці», КЗпП України та ЦК України.

Норми права, застосовані судом.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Нормами статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно імперативної норми ч. 1 ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Крім того, частинами 1, 2 статті 83 КЗпП України передбачено, зокрема, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви суду.

Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Щодо вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у трудових відносинах і при звільненні позивача з ним не було проведено остаточний розрахунок, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Добровільно відповідач позивачу заробітну плату не виплатив, внаслідок чого існує заборгованість у розмірі 51533,21 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Абзацом 2 п.8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15.

Позивачем здійснено самостійно розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відповідач не надав йому дані щодо розміру його середньоденного заробітку, і з цим розрахунком суд повністю погоджується, оскільки він проведений у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 ( з наступними змінами та доповненнями).

Згідно з розрахунком позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку станом на 01.11.2021 становить 95944,5 грн. На стягненні середнього заробітку по день прийняття судом рішення позивач не наполягає.

При цьому ОСОБА_1 з врахуванням висновку, щодо якого дійшла Палата Верховного Суду про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.. 117 КЗпП України, погоджується з тим, що розмір його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є значно високим, а тому вважає за можливе його зменшити до половини суми - до 47972 грн.

Відповідачем не доведено відсутності в не проведенні розрахунку з позивачем при звільненні, своєї вини.

Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, який необхідно стягнути з ТОВ «Роменський завод продтоварів» становить 47972 грн.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.

Під час розгляду даної справи судом достовірно встановлено, що внаслідок порушення відповідачем законних прав ОСОБА_1 а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, було порушено звичний для останнього уклад життя, що завдало йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення за юридичною допомогою, а потім і до суду за захистом свого порушеного права Таким чином, позивач зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду.

Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою належних позивачу сум заробітної плати при звільненні, позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для свого утримання, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань.

Таким чином, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 2000 грн.

Крім того, у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі: сплачений ним судовий збір у розмірі 908 грн. та 1500 грн. витрат на професійну правову допомогу, а також на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. ( за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) .

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» () на користь позивача ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) 51533 (п`ятдесят одну тисячу п`ятсот тридцять три) грн. 21 коп. заборгованості по заробітній платі, 47972 (сорок сім тисяч дев`ятсот сімдесят два) грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, 2000 (дві тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди, та 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн. витрат за правову допомогу, а всього 103005 ( сто три тисячі п`ять) грн. 21 коп.

Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» () на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок компенсації сплаченого судового збору 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» () на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів», юридична адреса: вул. Авіаційна, 39 оф. 17, місто Дніпро Дніпропетровська область, 49017, код за ЄРДПОУ 42295910.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова