СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16070/17

пр. № 2/759/138/22

08 листопада 2022 рокуСвятошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

при секретарі: Лешко О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину-інваліда, пов`язаних із необхідністю лікуванням дитини, про стягнення аліментів на утримання непрацюючого подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, про розподіл майна, про стягнення коштів, отриманих відповідачем від здачі спільного майна подружжя в орендне користування (в оренду),

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

17.09.2018 року представник ОСОБА_2 - Грабар М.Ф. звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просив суд постановити рішення про: визначення місця проживання дітей: сина ОСОБА_4 2005 року народження та сина ОСОБА_5 2011 року народження спільно з матір`ю дітей за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнення аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей кошти у розмірі однієї третини від всіх його доходів; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 107 250 500 гривень, які становлять 50% від отриманих ним доходів у вигляді орендної плати від здачі в орендне користування квартири за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2018 року; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 247 500 гривень, які становлять 50% від отриманих ним доходів у вигляді орендної плати від здачі в орендне користування автомобіля за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2018 року; стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину у вигляді додаткових коштів на операцію сина ОСОБА_6 у сумі 3 350 євро, що еквівалентно сумі 109 489,39 гривень, послуги перекладача у сумі 1 600 євро, трансфер - 200 євро, проживання - 3 800 євро, харчування - 4 000 євро; стягнення з ОСОБА_1 коштів, що надійшли на його поточний банківський рахунок, відкритий у банку ПриватБанк, від збору коштів за благодійною програмою телеканалу 1+1 ТСН - Допомога (травень-грудень 2017 року);стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання непрацюючої дружини ОСОБА_2 , з якою проживає дитина-інвалід у розмірі 36 000 гривень за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року (по 3 000 гривень щомісячно);стягнення з ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання непрацюючої дружини ОСОБА_2 з 01 вересня 2018 року розмірі мінімальної заробітної плати; розподілити частку належного подружжю на праві спільної власності майно: автомобілі - легковий автомобіль «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_1 , а автомобіль Мазда-3 д.н.з. НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_2 .

Також ОСОБА_2 в своїй зустрічній заяві просила суд витребувати з ПАТ КБ «ПриватБанк» дані про суму коштів на рахунку ОСОБА_1 , а з телеканалу СТБ - дані про його заробітну плату та орендну плату за автомобіль за період з 01 листопада 2015 року по 31 серпня 2018 р.Суть спору.

В обгрунтування основного позову ОСОБА_1 зазначив, що сторони по справі з 25 жовтня 2003 року перебувають у шлюбі, у якому у них народилось двоє синів - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

З 05 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Позивач та Відповідач не зійшлися характерами, поглядами на життя та вихованням дітей, у зв`язку з чим, між ними постійно виникають суперечки та сварки. Вказані обставини привели до втрати почуттів та поваги між ними, а отже подальше сумісне життя і збереження сім`ї - Позивач вважає неможливим.

ОСОБА_1 зазначалось у поданому ним відповіді на відзив, що ОСОБА_2 сама виявила бажання розірвати шлюбні відносини та попросила ОСОБА_1 подати позовну заяву до суду.

В шлюбі між Позивачем та Відповідачкою народився другий син ( ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у якого була вроджена фізична вада - гіпоплазія лівого стегна.

Позивач та відповідачка домовились між собою, що їх діти (двоє синів) залишаються проживати з матір`ю ( ОСОБА_2 ), а ОСОБА_1 буде матеріально забезпечувати дітей та брати участь у їх вихованні.

ОСОБА_1 зазначає, що ніколи не ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей, тим більше не уникав обов`язку надавати грошові кошти, необхідні для лікування та операції сина.

Для того, щоб зібрати необхідні кошти для лікування сина, ОСОБА_1 звільнився з роботи в будівельній компанії, де працював інженером-будівельником і влаштувався на роботу водієм до ТОВ «Телеканал СТБ», маючи на меті за допомогою каналу організувати збір коштів як благодійну допомогу.

Мати позивача ( ОСОБА_7 ) організувала збір коштів на операцію дитини за допомогою благодійної програми телеканалу 1+1.

Позивачем зазначається, що з листопада 2015 року до червня 2018 року він працював водієм на телеканалі СТБ, отримуючи невисоку заробітну плату - у середньому 2500 грн. щомісяця. На цьому ж телеканалі, з січня 2015 року до червня 2018 року, ОСОБА_1 працював за цивільно-правовим договором і здавав в оренду він транспортний засіб, отримуючи щомісяця у середньому 1765 грн. (довідки надавались до суду), при цьому ремонт автомобіля проводив за власні кошти.

ОСОБА_1 також зазначає, що він часто по роботі їздив із знімальною групою телеканалу СТБ у відрядження на територію Донецької та Луганської областей, невтомно працював і все робив для того, щоб за допомогою благодійної програми телеканалу СТБ зібрати для сина необхідні на операцію кошти. Проте, його постійна зайнятість на роботі та часті відрядження негативно вплинули на шлюбні відносини з ОСОБА_2 .

З часом, позивачу стало відомо від відповідачки та з інформації в її телефоні, ОСОБА_2 почала знайомитись з чоловіками через сайт знайомств. Одного разу, коли позивач раніше повернувся з відрядження додому, їх діти були вдома на самоті, а відповідачка повернулась лише наступного дня вранці та повідомила позивача про те, що зустрічається із іншим чоловіком та хоче розлучитись із позивачем.

Доглядати спільних сторін дітей, допомагала мати ОСОБА_2 , яка також не працювала, а отже у відповідачки було достатньо вільного часу для особистого життя.

Позивач та відповідачка домовились мирно врегулювати ситуацію, яка сталася та дійшли згоди, що їхні діти залишаються проживати з матір`ю, а позивач (батько дітей) надає кошти на утримання дітей і бере участь у їх вихованні.

У жовтні 2018 року позивачем було надано відзив на зустрічний позов, в якому зазначалось: щодо визначення місця проживання дітей - позивач зазначає, що між подружжям було досягнуто згоди, що діти будуть проживати із матір`ю. Позивач стверджує, що ніколи не перешкоджав і не заперечував проти проживання дітей із матір`ю.

Щодо стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів за період 01.11.2015 р. до 31.08.2018 р. тобто за минулий час - є необґрунтованою, оскільки позивач надавав кошти на утримання дітей і на підтвердження надавав до суду докази (розписку про отримання ОСОБА_2 коштів на дітей).

Щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 доходів отриманих від оренди квартири за період 2015 - 2018 р. Позивач вважає такі вимоги безпідставними і не можуть бути задоволені судом, оскільки квартира не є спільним сумісним майном подружжя, а належить позивачу на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, яку позивач отримав у дар від свого батька.

Щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 доходів, отриманих від оренди транспортного засобу «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_1 є необґрунтованим, оскільки Відповідачка зазначає, що позивач отримував орендну плату у розмірі 15 000 - 20 000 грн, однак відповідно до наданих довідок позивачем, дохід від оренди складав 1765 грн.

Щодо стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання непрацюючої дружини, позивач зазначає, що у відповідачки є можливість влаштуватись на роботу, в неї є вища освіта, а їх син ОСОБА_6 хоч і має статус дитини-інваліда, проте не є безпорадною, а потребує звичайного догляду, як і будь-яка здорова дитина. До того ж, доглядати за дитиною відповідачці допомагає її мати, син відвідує навчальний заклад. Отже, у відповідачки є можливість для працевлаштування за фахом і забезпечення свого власного утримання.

Позивач також зазначає, що розірвання шлюбних відносин не як не вплине на утримання дітей. Позивач буде сплачувати аліменти та брати учать у вихованні дітей.

ОСОБА_2 , відповідачка по основному позову та відповідачка по зустрічному позову в своєму відзиві на позовну заяву в якій заперечує в задоволенні основного позову та зазначає, що її чоловік - ОСОБА_1 не зазначив у своїй позовній заяві важливу для вирішення даної справи обставину, а саме: факт наявності молодшого сина - ОСОБА_5 інвалідності їх дитинства.

Подружжя тривалий час спільно реалізують план-намір по здійсненню цілого комплексу заходів по вилікуванню молодшого сина ОСОБА_6 . А розірвавши шлюбні відносини у даний час може суттєво ускладнити цей процес.

Відповідачка зазначає, що на лікування сина вся їх сім`я, вся України та благодійні фонди збирали кошти на операцію та лікування їх сина.

Відповідачкою також зазначається про перелік сум, які були витрачені за кордоном на лікування сина, зазначивши про те, що позивач ніяким чином не допомагає.

Щодо проживання дітей, ОСОБА_2 просить залишити місце проживання із нею.

Стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_8 просить суд винести рішення, яким зобов`язати ОСОБА_1 перераховувати кошти їй на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 від всіх його доходів. Також ОСОБА_2 просить суд про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину у вигляді додаткових коштів на операцію сина ОСОБА_6 в Німеччині у сумі 3 350 євро, що еквівалентно сумі 109 489,39 гривень, послуги перекладача у сумі 1 600 євро, трансфер - 200 євро, проживання - 3 800 євро, харчування - 4 000 євро.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 доглядає за дитиною-інвалідом і не має можливості працевлаштуватись, вони просить суд, зобов`язати ОСОБА_1 утримувати її.

Щодо розподілу майна, ОСОБА_2 просить суд алегковий автомобіль «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_1 , а автомобіль Мазда-3 д.н.з. НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2017 р. відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 24.05.2018 р. розпочато підготовче засідання.

17.09.2018 р. представник ОСОБА_2 - Грабар М.Ф. звернувся до суду із зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 19.09.2018 р. матеріали зустрічного позову були прийняті до спільного розгляду з позовними вимогами про розірвання шлюбу сторін.

Протокольною ухвалою суду від 25.06.2019 р. підготовче засідання закінчено та призначено до судового розгляду на 04.11.2019 р.

04.11.2019 р. представник ОСОБА_2 - Грабар М.Ф. звернувся до суду із клопотанням про відновлення підготовчого судового засідання.

27.10.2021 р. в підготовчому засіданні представник відповідачки заявив клопотання про витребування доказів по цивільній справі № 759/16070/17, в якому зазначив, що ним 18.05.2021 року письмово було подане клопотання, проте воно не виконане, а тому він змушений повторно просити суд, витребувати від ТОВ "Телеканал СТБ", ПАТ КБ "ПриватБанк" та інших установ доказів по справі відповідно до його клопотань, поданих до суду раніше.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про витребування доказів по цивільній справі № 759/16070/17, мотивуючи тим, що дане клопотання не потребує повторного вирішення, оскільки до матеріалів справи надано всі докази.

Ухвалою суду від 27.10.2021 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Грабара М.Ф. про витребування доказів задоволено частково.

В судове засідання призначене на 08.11.2022 року сторони не з"явилися про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Від представника позивача по основному позову ОСОБА_1 - адвоката Солдатова А.О. надійшло клопотання про слухання справи у його відсутність (ас.71, том3).

Відповідачка по основному позову ОСОБА_2 та її представник- адвокат Грабар М.Ф. в судове засідання не з"явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Крім того 08.11.2022 року до суду надійшло клопотання в якому представник відповідачки ОСОБА_2 по основному позову- адвокат Грабар М.Ф. просив відкласти розгляд справи на пізнішу дату у зв`язку з тим, в зв"язку із несвоєчасним отриманням ним інформації про дату даного судового засідання, та перебуванням останнього за межами міста Києва, в зв"язку із негативним станом здоров"я.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник відповідачки ОСОБА_2 по основному позову- адвокат Грабар М.Ф. був належним чином повідомлений судом про судові засідання, які відбулись 12.10.2022 року та 08.11.2022 року .

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи по суті спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25 жовтня 2003 року перебувають у шлюбі, у якому у них народилось двоє синів - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Встановлено, що з 05 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Позивач та відповідач не зійшлися характерами, поглядами на життя та вихованням дітей, у зв`язку з чим, між ними.

Встановлено, що в шлюбі у сторін народився другий син ( ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у якого була вроджена фізична вада - гіпоплазія лівого стегна.

Також судом встановлено, що для того, щоб зібрати необхідні кошти для лікування сина, ОСОБА_1 звільнився з роботи в будівельній компанії, де працював інженером-будівельником і влаштувався на роботу водієм до ТОВ «Телеканал СТБ», маючи на меті за допомогою каналу організувати збір коштів як благодійну допомогу.

Мати позивача ( ОСОБА_7 ) організувала збір коштів на операцію дитини за допомогою благодійної програми телеканалу 1+1.

На лікування сина вся їх сім`я, вся України та благодійні фонди збирали кошти на операцію та лікування їх сина.

Судом встановлено, що з листопада 2015 року до червня 2018 року ОСОБА_1 працював водієм на телеканалі СТБ отримуючи заробітну плату - у середньому 2500 грн. щомісяця. На цьому ж телеканалі з січня 2015 року до червня 2018 року ОСОБА_1 працював за цивільно-правовим договором і здавав в оренду транспортний засіб, отримуючи щомісяця у середньому 1765 грн.

За своєю суттю дані спірні правовідносини є сімейними відносинами, які регулюються положеннями Конвенції про права дитини, Сімейним кодексом України , Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України справи, що виникають, зокрема, з сімейних правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу.

Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення.

З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

З огляду на це суд вважає, що позовна заява подана позивачем про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Правовідносини батьків щодо визначення місця проживання дитини врегульовані статтею 160 СК України, частина 2 якої визначає, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 141 цього Кодексу закріплене правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, яке є визначальним принципом регулювання особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей.

Згідно з цією нормою розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Аналіз наведених норм права в їх сукупності дає підстави для висновку, що принцип рівності прав батьків щодо дитини є похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

За нормою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, оскільки позивач та відповідач дійшли згоди, що сини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) будуть проживати із матір`ю, суд закріплює адресу, за якою будуть проживати діти разом із матір`ю: АДРЕСА_1 .

Щодо стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей кошти у розмірі однієї третини від всіх доходів ОСОБА_1 представником ОСОБА_1 - Солдатовим А.О. була подана заява до суду про сплату аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 8 000 грн. щомісячно. Ця сума є більшою, ніж офіційна заробітна платна ОСОБА_1 , від якої буде відраховуватись 50%.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 107 250 500 гривень, які становлять 50% від отриманих ним доходів у вигляді орендної плати від здачі в орендне користування квартири за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2018 року.

Суд приходить до висновку, що квартира належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 29 січня 1998 року, відповідно до якого останній отримав у дар від свого батька ОСОБА_10 .

П. 2 ч.1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 58 СК України, якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

Таким чином, суд приходить висновків у відмові ОСОБА_2 у стягненні коштів у вигляді орендної плати від здачі в орендне користування квартири.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 247 500 гривень, які становлять 50% від отриманих ним доходів у вигляді орендної плати від здачі в орендне користування автомобіля за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2018 року.

Відповідно до довідок наданих ОСОБА_1 щодо доходів у вигляді орендної плати від здачі і орендне користування автомобіля - становить 1765 грн. в місяць, а отже вказана сума не відповідає дійсності та сумі, заявленій в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 .

Отже, суд, враховуючи вищевказане - відмовляє ОСОБА_2 у стягненні заявлених коштів.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину у вигляді додаткових коштів на операцію сина ОСОБА_6 у сумі 3 350 євро, що еквівалентно сумі 109 489,39 гривень, послуги перекладача у сумі 1 600 євро, трансфер - 200 євро, проживання - 3 800 євро, харчування - 4 000 євро, стягнення з ОСОБА_1 коштів, що надійшли на його поточний банківський рахунок, відкритий у банку ПриватБанк, від збору коштів за благодійною програмою телеканалу 1+1 ТСН - Допомога (травень-грудень 2017 року), суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки не були надані жодні докази, які б підтверджували стягнення із ОСОБА_1 заявлених сум ОСОБА_2 за зустрічним позовом.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання непрацюючої дружини ОСОБА_2 , з якою проживає дитина-інвалід у розмірі 36 000 гривень за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року (по 3 000 гривень щомісячно), стягнення з ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання непрацюючої дружини ОСОБА_2 з 01 вересня 2018 року розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

У ході судового розгляду справи встановлено, що позивач не заперечує те, що неповнолітня дитина ОСОБА_5 - є дитиною-інвалідом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2 не надала належних та достатніх доказів того, що дитина-інвалід не може обходитися без постійного стороннього догляду, що є обов`язковою умовою при реалізації нею права на утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю.

Тому, суд приходить до висновків щодо відмови у стягненні заявлених коштів з ОСОБА_1 .

При цьому, суд приймає до уваги той факт, що в період слухання справи ОСОБА_1 , передав кошти ОСОБА_2 на лікування сина-інваліда в розмірі 16 тисяч долларів США.

Щодо розподілу частки належного подружжю на праві спільної власності.

ОСОБА_2 в своїй зустрічній заяві просила суд розподілити частку належного подружжю на праві спільної власності майно: автомобілі - легковий автомобіль «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_1 , а автомобіль Мазда-3 д.н.з. НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_2 .

Згідно ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 69 СК України Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано:

П. 19 Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

П. 22 Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П. 23 Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

П. 24 До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

П. 25 Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи вищенаведені норми, суд приходить до висновку розподілити частку належного подружжю на праві спільної власності майно легковий автомобіль «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_1 , а автомобіль Мазда-3 д.н.з. НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_2 .

У відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5-7, 10-12, 76-83, 258, 259, 263, 265, 354, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Основний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 жовтня 2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї , актовий запис №2659 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину-інваліда, пов`язаних із необхідністю лікуванням дитини, про стягнення аліментів на утримання непрацюючого подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, про розподіл майна, про стягнення коштів, отриманих відповідачем від здачі спільного майна подружжя в орендне користування (в оренду)- задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю- ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щомісячно в твердій грошовій сумі розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 18.09.2018 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Розподілити частку належного подружжю на праві спільної власності майна наступним чином: алегковий автомобіль "CHEVROLET LACETTI", реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_1 , а автомобіль "Мазда-3" д.н.з. НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_2 .

В решті задоволення зустрічних позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Шум Л.М.