_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 523/5901/20
Провадження № 2-др/947/38/22
УХВАЛА
26.09.2022 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Огренич І.В.,
при секретарі - Грабовій Т.П.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі заяву представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Павлишина Юрія Миколайовича про компенсацію здійснених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи,-
10.01.2021р. в реєстрі судових рішень ним було знайдено ухвалу Київського районного суду м. Одеси від29.12.2020р. про закриття провадження у справі. Проте, суд закриваючи провадження по справі не вирішив питання про стягнення (розподіл) судових витрат, а тому з посиланням на ч. 5 ст. 142 ЦПК України він вимушений звернутись до суду з даною заявою.
Учасники процесу до судового засідання не з`явились, повідомлялись.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2020 року було прийнято відмову від позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» та закрито провадження по справі.
Представника відповідача ОСОБА_1 - адвокат Павлишин Ю.М. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про компенсацію здійснених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2021р. у задоволенні заяви представнику відповідача було відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 30.05.2022р. ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2021р. скасовано, заяву про ухвалення додаткового рішення направлено до Київського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2022р. була задоволена заява про самовідвід головуючого судді по цивільній справі № 523/5901/20, справу передано до канцелярії Київського районного суду м. Одеси для визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, який буде розглядати справу.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В.
Ухвалою судді від 15.09.2022р. заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.
Так, відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч.3 п.1 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги .
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.
При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача ОСОБА_1 у суді представляв адвокат Павлишин Юрій Миколайович на підставі договору про правову допомогу №б/н від 09.07.2020 р. та ордеру.
Вартість послуг, наданих адвокатом Павлишиним Юрієм Миколайовичем складають 7800 (сім тисяч вісімсот) гривень, що підтверджується Актом прийомки-передачі виконаних робіт від 10.01.2021р., договором про надання правової допомоги №б/н від 09.07.2020 р., уточненим розрахунком суми судових витрат від 10.01.2021р..
Як зазначив заявник, в зв`язку з низькою зарплатою ОСОБА_1 адвокат погодився надавати послуги з відстрочкою, згідно п.3.2 договору правової/правничої допомоги від 09.07.2020р., та відповідачкою ОСОБА_1 була проведена часткова оплата у розмірі 2600 гривень, що підтверджується прибутковим ордером від 10.10.2020р..
Тобто, заборгованість ОСОБА_1 перед адвокатом Павлишиним Ю.М. складає 5200 гривень, які також входять до судових витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Слід зазначити, що постановою Одеського апеляційного суду від 30.05.2022р. встановлено, що відмова позивача від позову є окремою підставою для закриття провадження у справі, а отже компенсація здійснених відповідачем витрат регулюється ч. 3 ст. 142 ЦПК України. В інших випадках (п.п. 1, 2, 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 255 ЦПК України) підлягає застосуванню ч. 5 ст. 142 ЦПК України.
Тобто, оскільки Банк відмовився від позову і така відмова була прийнята судом, при цьому відмова від позову не пов`язана із задоволенням позовних вимог відповідачем, то питання щодо компенсації судових витрат, понесених відповідачем, підлягає розгляду в порядку ч. 3 ст. 142 ЦПК України. Однак, представник відповідача у заяві про компенсацію судових витрат посилався на ч. 5 ст. 142 ЦПК України та аргументував це тим, що відповідачка не визнає позов та вважає дії позивача необґрунтованими, при цьому не зазначив та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження необґрунтованих дій позивача.
При розгляді даної заяви суд враховує, тривалість перебування справи в провадженні суду, при цьому, суд враховує співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом відповідача робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом відповідача на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторін.
При таких обставинах, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що заява адвоката Павлишина Ю.М. підлягає задоволенню з підстав ч.3 ст.142 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 137,141, ч.3 ст.142, ст.ст.258-261 ЦПК України, суд, -
Заяву представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Павлишина Юрія Миколайовича про компенсацію здійснених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи- задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Огренич І. В.