Справа № 147/107/22
Провадження № 2/147/144/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борейко О. Г. ,

із секретарем Івасюк А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

02 лютого 2022 року позивач звернулась до суду з зазначеним вище позовом про стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Дитина мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач мешкає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач добровільно не виконує свого обов`язку по матеріальному утриманню дитини, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить ухвалити рішення яким стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмрі 3000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Ухвалою суду від 29.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 12.04.2022.

Розгляд справи двічі відкладався, з метою дотримання прав учасників розгляду.

Відповідач скористався своїм правом передбаченим ЦПК України та через свого представника - адвоката Голуб Н. Є. подав відзив на позовну заяву (вх. №1852/22 від 27.04.2022). Зокрема у відзиві, відповідач зазначає, що з народження сина, весь час, регулярно, відповідач надавав і надає в добровільному порядку будь-яку допомогу в тому числі і матеріальну, що підтверджується тим, що позивачка звернулася з позовом вперше за 8 років. Зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме вважає за доцільне розмір аліментів визначити в твердій грошовій сумі, що складатиме щомісячно 2000,00 грн. з огляду на таке: відповідач з вересня 2021 і по цей час не працює, доходу не отримує, періодично знаходить короткочасну роботу, відповідно доходи є мінливими, нестабільними і зачасту недостатніми, що підтверджується записами у трудовій книжці; має ще одну доньку 1998 року народження, яка хоч і повнолітня але продовжує навчання і відповідач, як батько має надавати їй матеріальну допомогу; з 26.02.2022 по 07.04.2022 брав участь у добровільному об`єднанні громадської оборони с. Немирінці Немиринецького старостинського округу Бердичівського району Житомирської області і доходу не отримував.

Крім того, відповідач просить вирішити питання про розподіл судових витрат відповідача в сумі 2000,00 грн, а також заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Зокрема, відповідач висловив заперечення щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, розмір якої є надто завищений, необґрунтований і несправедливий. Враховуючи принцип справедливості та верховенства права, вважає, що розмір гонорару визначений позивачем та його адвокатом є завищеним щодо іншої сторони спору - відповідача, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, тому просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу Дудіна Л. В. надану ОСОБА_1 в межах цивільної справи №147/107/22.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Позивач бувши належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, разом з тим її представником - адвокатом Дудіним Л. В. подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Позов підтримують та не заперечують проти заочного розгляду справи (вх. №2101/22 від 16.05.2022).

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте від його представника - адвоката Голуб. Н. Є. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника з урахуванням позиції відповідача викладеної у відзиві на позовну заяву та заяві про зменшення витрат позивача на правову допомогу, а також вирішити питання розподілу судових витрат на стягнення витрат відповідача на правову допомогу адвоката (вх. №2098/22 від 13.05.2022).

У зв`язку з неявкою сторін та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши надані суду письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Разом з тим, обставини, якими обґрунтовані вимоги позову, не доведені належними і допустимими доказами.

Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого зазначені: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5). Разом з нею проживають дочка - ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Тростянецької селищної ради Гайсинського району, Вінницької області №02-32/1/33 від 02.02.2022 (а.с.7).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення.

При отриманні доходу в натурі проводиться грошова оцінка такого натурального надання особі, а потім з отриманих сум стягуються аліменти. Проте вартість натурального надання може суттєво варіюватися, а крім того, щомісяця вчиняти переоцінку натурального надання дуже складно. Тому замість частки від доходу платника аліментів у якості аліментів суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд дійде висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін.

При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, про що у свою чергу наголошує постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17).

Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений чи зменшений судом на вимогу як платника аліментів, так і одержувача аліментів.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства.

Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України можна дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України.

Діти потребують від позивача матеріальних витрат на їх утримання з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, забезпечення належного рівня їх життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку, придбання ліків.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня складає 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів суд бере до уваги, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, має нерегулярний, мінливий дохід, наразі непрацевлаштований, має на утриманні повнолітню доньку, яка продовжує навчання, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ним повноліття.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення ним повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Вказаний розмір аліментів є справедливими та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому стягнення аліментів варто розпочати з дня, коли позивач звернулась із позовом до суду - 02.02.2022.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 992,40 грн. з відповідача в дохід держави.

Згідно з ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених витрат, ОСОБА_1 додає до матеріалів справи договір про надання професійної правничої допомоги від 02.02.2022 (а.с.8-9), розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу (правову) допомогу від 02.02.2022 (а.с. 10), акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 02.02.2022 (а.с. 11), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №587 (а.с.12).

При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також часткове задоволення позову, суд вважає, що розмір гонорару в 5000,00 грн. є необґрунтованим та явно завищеним.

Процес передбачає необхідність подачі до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, разом з першою заявою по суті спору.

Окрім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу позивачу (а.с. 50-51). Відповідач висловився, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в сумі 5000, 00 грн. надто завищений, необґрунтований і несправедливий і враховуючи принцип справедливості та верховенства права, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу Дудіна Л. В. надану ОСОБА_1 в межах цивільної справи №147/107/22.

Велика Палата ВС в постанові по справі №755/9215/15-ц 19.02.2020 висловилася, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує ЄСПЛ у своїх рішеннях.

Суд бере до уваги висновки висвітлені у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Оцінюючи обґрунтованість, розумність і співмірність витрат на правову допомогу та пропорційність до предмету позову з урахуванням складності та значення справи для сторін, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, а також доводи відповідача щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивачу, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру компенсації витрат на правову допомогу до 1500,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідачем також подано заяву про розподіл/стягнення витрат, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом справи №147/107/22 у розмірі 2000,00 грн., на підтвердження чого надано копію договору про надання правової допомоги від 11.04.2022 та додатку до договору (а.с.46-48), оригінал квитанції №3 від 11.04.2022 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №622 (а.с. 53).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з урахуванням розумності і співмірності витрат на правову допомогу та пропорційності до предмету позову, суд вважає, що з позивача на користь відповідача варто стягнути 1000,00 грн. витрат за надання правової допомоги.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 273 ЦПК України, ст. ст.180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 02 лютого 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок).

Відомості про учасників:

Позивач- ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя О. Г. Борейко