Справа № 466/25/22
Провадження № 2/466/1046/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря с/з Шаповалової Ю.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

справа № 466/25/22; 2/466/1046/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, -

установив:

05.01.2022 ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , про визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, в якій просить визнати за мною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/15 (одину п`ятнадцяту) частки квартири загальною площею 41,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її баба ОСОБА_8 .

Після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину двокімнатної квартири загальною площею 41,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Заповіту ОСОБА_7 не складав.

Вказана квартира належала її батькові - ОСОБА_7 , її бабці - ОСОБА_8 , її цьоці - ОСОБА_4 , та двоюрідним братам - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Спадкоємцями за законом є ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Вона є спадкоємцем за законом за правом представлення і звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Матвєєвої Ю.В., однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця у спільному майні, а тому змушена звернутись до суду з позовною заявою про визначення розміру часток у спільній сумісній власності.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 25.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.28).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.07.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.63).

Позивач ОСОБА_3 в суде засідання не з`явилась, її інтереси в суді представляв адвокат Котовщиков Р.А., який позовні вимоги підтримав, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Від відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, інших заяв та клопотань на адресу суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину двокімнатної квартири загальною площею 41,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Заповіту ОСОБА_7 не складав.

Вказана квартира належала батькові позивача - ОСОБА_7 , бабці позивача - ОСОБА_8 , цьоці позивача - ОСОБА_4 , та двоюрідним братам - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 7268 від 24.11.1999 року, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації(а.с.5).

Спадкоємцями за законом є ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом і звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Матвєєвої Юлії Володимирівни, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спдакодавця у спільному майні.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла баба позивача ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину двокімнатної квартири загальною площею 41,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира належала батькові позивача - ОСОБА_7 , бабці позивача - ОСОБА_8 , цьоці позивача - ОСОБА_4 , та двоюрідним братам - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 7268 від 24.11.1999 року, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації(а.с.5).

Спадкоємцями за законом є ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом за правом представлення і звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Матвєєвої Юлії Володимирівни, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця у спільному майні.

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що частки в квартирі АДРЕСА_3 , учасниками спільної сумісної власності не визначено.

Звертаючись з даним позовом повивач просить визначити частки співвласників майна у спільній сумісній власності.

Якщо вважати частки усіх співвласників рівними, то частка у квартирі ОСОБА_7 1/5 розподілилася між трьома спадкоємцями так: -1/15 отримала ОСОБА_8 ; -1/15 отримала ОСОБА_2 ; -1/15 отримала ОСОБА_3 . Отже, на час смерті ОСОБА_8 мала у власності частку 4/15 або 12/45. А тому її спадщина розподілилася між спадкоємцями так: -4/45 отримала ОСОБА_4 ; -4/45 отримала ОСОБА_2 ; -4/45 отримала ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_3 відмовилася від спадщини на користь ОСОБА_2 , тому її частка власності становить 1/15.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судові витрати залишити за позивачем згідно клопотання представника позивача адвоката Котовщикова Р.А.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/15 (одну п`ятнадцяту) частки квартири загальною площею 41,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_3 ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_4 тел. НОМЕР_4 адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , адреса АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_6 , адреса АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В. В. Свірідова