Справа № 333/7916/21
Провадження № 2/333/1447/22
29 вересня 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Михайлової А.В.
за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою адвоката Черненко Тетяни Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до АТ КБ «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець Котула Артем Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
15.11.2021 року адвокат Черненко Т.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася з позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець Котула Артем Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надали, з заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не звертались, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про дату та місце розгляду справи, заяв до суду не надали.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Пізніше, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за Договором, 29 січня 2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя у справі № 333/8104/14-ц було ухвалене заочне рішення у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено. Стягнуто на користь останнього 1130071,01 грн., а також судовий збір у розмірі 3654 грн. Вказане рішення в теперішній час оскаржене Відповідачем у суді апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції, з яким погодився касаційний суд, відмовив у задоволенні вимог кредитора до ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку дії кредитного договору.
12.11.2021 року з відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження Позивачу стало відомо, що 26.10.2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження, за яким стягувачем є АТ КБ «ПриватБанк», а боржником - ОСОБА_1 . Тією ж датою у приватного виконавця Котула А.М., було отримано засобами електронного зв`язку копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 67279588 від 26.11.2021 року, та доступ до матеріалів вказаного ВП.
Строк, за який проводиться стягнення, одинадцять років дев`ять місяців двадцять один день, а саме: з 30 травня 2007 року по 21 березня 2019 року.
В зв`язку з явною незаконністю виконавчого напису, позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та доступ до матеріалів виконавчого провадження з метою отримання копії виконавчого напису та документів, на підставі яких його було вчинено.
У позовній заяві представник позивача зазначає, що виконавчий напис не було вчинено на документі, що встановлює зобов`язання за договором. Постанова Кабінету Міністрів України, в порядку якої було вчинено виконавчий напис, є нечинною в теперішній час.
Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без її участі.
Відповідач судового засідання не з`явився.
Інші учасники справи про причини неявки суду не повідомили про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву не надали.
Суд, вивчивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань за Договором, 29 січня 2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя у справі № 333/8104/14-ц було ухвалене заочне рішення у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено. Стягнуто на користь останнього 1130071,01 грн., а також судовий збір у розмирі 3654 грн. Вказане рішення в теперішній час оскаржене Відповідачем у суді апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції, з яким погодився касаційний суд, відмовив у задоволенні вимог кредитора до ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку дії кредитного договору.
26.10.2021 року приватним виконавцем Котулою А.М. відкрито виконавче провадження, за яким стягувачем є АТ КБ «ПриватБанк», а боржником - ОСОБА_1 - відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 67279588 від 26.11.2021 року.
08.09.2022 року судом на виконання ухвали від 23.02.2022 року отримано належним чином засвідчені копії виконавчого напису та документів, на підставі яких вчинено 30.08.2019 року за № 2484 виконавчий напис, яким звернено стягнення на нерухоме майно позивача ОСОБА_1 .
У позовній заяві представник позивача зазначає, що виконавчий напис не було вчинено на документі, що встановлює зобов`язання за договором. Постанова Кабінету Міністрів України, в порядку якої було вчинено виконавчий напис, є нечинною.
Вивчивши матеріали справи, доводи сторін, викладені у позовній заяві, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Звернення стягнення на предмет застави, згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України, здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно ч. 2 ст. 288 Інструкції виконавчий напис може бути викладений на спеціальному бланку.
Отже, виконавчий напис вчинено відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Пунктом 2 вказаної вище Постанови передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин подаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.
Тобто п. 2 зазначеної Постанови передбачений вичерпний перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.
Крім того, нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документах, але не визначає та не перевіряє її розмір.
Так, у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 р., вказано, що судам апеляційної інстанції слід мати на увазі, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості згідно наданим документам для вчинення виконавчого напису.
Окрім цього, як було з`ясовано при вивчені виконавчого напису, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, на підставіпостанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", якою було внесено до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів таку форму договору, як кредитний договір.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р., постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"було визнано незаконною та нечинною постанову № 662 в частині, доповнення переліку документів, на підставі яких вчинюється виконавчий напис оригіналу кредитного договору.
Таким чином, виконавчий напис було вчинено на підставі та в порядку нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Пунктом 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України аналогічно зазначається, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Пунктом 3.4 вказаної Глави зазначається, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.
Згідно абз. 7 п. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд керується наступним.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витратискладаються зсудового зборута витрат,пов`язаних зрозглядом справи.
Витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Стаття 137 ЦПК України вказує, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційнорозміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі,суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 1362 грн. 00 коп.
Керуючись, ст. ст. 526, 589, 590 ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 76, 78, 79, 80, 141, 265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву адвоката Черненко Тетяни Юріївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до АТ КБ «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець Котула Артем Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис,що вчинений 30.08.2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (реєстровий номер 2483), ким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.В Михайлова