Справа № 510/1236/22
Провадження № 2/510/1026/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.22 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Виконавчий комітет Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області) про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не явився, відзиву на позов не надав.

Позивач, його представник адвокат Златі Д.С. в судове засідання не явилися, просили про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, на задоволенні позову наполягали.

Третя особа просила про розгляд справи у відсутності свого представника.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.11.2016р.; копії довідок № 144, 145 від 20.07.2022р. третьої особи про реєстрацію сторін у справі за місцем мешкання.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач, діючий через свого представника адвоката Златі Д.С., звернувся до суду із позовом та просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 , зазначивши, що на підставі даних погосподарської книги Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.11.2016р. він являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на нерухомість зареєстровано за позивачем у встановленому законом порядку.

Відповідач у справі не являється членом сім`ї позивача. Як вказує позивач, у 2017 р. ОСОБА_2 був прописаний на належній йому житлоплощі за проханням його сина, але не мешкав за даною адресою. За словами сина позивача, реєстрація відповідача носила тимчасовий характер, повинна була йому для оформлення якихось документів. Отже, за спірною адресою відповідач ніколи не мешкав, не з`являвся там, належних йому речей у будинку немає, реєстрація даної особи носить формальний характер. У зв`язку із реєстрацією відповідача на житлоплощі позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, він, як власник житла, позбавлений можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань (виникають труднощі з отриманням субсидії).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини, основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України.

Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

За ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Приймаючи рішення у даній справі, суд бере до уваги положення постанови Верховного Суду України від 17.10.2018р. у цивільній справі № 521/17805/16-ц, в якій, з урахуванням обставин справи, вказано, що « Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.».

Така правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57 цс11, якою було встановлено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України)

В даному випадку, до спірних правовідносин застосовуються положення ст. ст. 383, 391 ЦК України, оскільки відповідач не є членом родини позивача.

Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивача, викладених у позові, відповідач ОСОБА_2 ніколи не мешкав за спірною адресою, він не являється власником житла, у якому прописаний, не є членом родини позивача, його теперішнє місце проживання позивачу невідоме, оскільки він про себе не повідомляє, за місцем реєстрації не з`являється, в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку зі вказаної адреси. Згідно наданих документів, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на житлоплощі якого рахується прописаним відповідач. У зв`язку із тим, що відповідач не проживає у будинку вже достатньо тривалий час, яких-небудь витрат по утриманню житла він не несе, його особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування ним будинком з підстав ст. 401 ЦК України.

У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом усунення перешкод позивачеві, як власнику, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, шляхом зняття з реєстрації відповідача.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У позовній заяві представник позивача просить сплачений позивачем судовий збір залишити за собою, тому питання про стягнення судового збору з відповідача судом не розглядається.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 16, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 30.09.2003р., виданий Центральним РВ Сімферопольського МУГУМВС України в Криму) - визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку зі вказаної адреси.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК