Справа № 551/1215/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року селище Шишаки

Шишацький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Вергун Н.В., розглянувши поза межами судового засідання в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

19 липня 2022 року на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 7 957,60 доларів США.

Ухвалою суду від 25 липня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні о 14 год. 00 хв. 05 вересня 2022 року / а.с.30 /.

29 серпня 2022 року на електронну адресу суду, а 31 серпня 2022 року через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції між Шишацьким районним судом Полтавської області та Тростянецьким районним судом Сумської області.

Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року подане клопотання позивача, задоволено / а.с.38 /.

01 вересня 2022 року на початку проведення судового засідання, після встановлення явки осіб, за відсутності відповідачів, розгляд справи відкладено до 10 год. 00 хв. 10 жовтня 2022 року /а.с.40/.

13 вересня 2022 року на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне відповідачам.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначив, що йому відомо про перебування відповідача ОСОБА_2 за межами країни та його небажання повертати борг. За таких обставин, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову для створення гарантій можливості виконання рішення суду.

У відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви з таких підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ч.3 ст.153 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Зі змісту заяви вбачається, що предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 7 300 доларів США та 3% річних у розмірі 657,60 доларів США.

Загалом, оскільки предметом позову є стягнення суми коштів у розмірі 7 957,60 доларів США, накладення арешту на належне боржникам майно, як вид забезпечення позову, може бути застосований шляхом накладення такого арешту лише в межах ціни позову, тобто на суму 7 957,60 доларів США.

Пунктом 1 ч.1 ст.150 ЦПК України чітко передбачено, що накладення арешту на майно в межах здійснення судом заходів забезпечення позову можливе щодо майна, яке належить відповідачеві або підлягає передачі йому і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, у разі коли позовні вимоги стосуватимуться стягнення коштів і позивач має намір забезпечити свій позов шляхом арешту майна боржника, необхідним є наявність належного підтвердження того, що майно, на яке заявник прохає накласти арешт дійсно належить особі до якої буде спрямовано позовні вимоги про стягнення боргу.

Позивач просить суд накласти арешт на нерухоме майно, належне відповідачам, але ніяких підтверджуючих документів належності останнім такого майна не надав, не вказав місце знаходження майна.

Суд зауважує, що заявник для належного, достатнього та допустимого підтвердження права власності боржників на нерухоме майно не був позбавлений можливості отримати Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

За матеріалами заяви вбачається, що позивачем не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке наче б то належне відповідачам, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про стягнення грошових коштів. В той же час, невиконання відповідачами договірних зобов`язань з повернення боргу не є самостійною підставою для накладення арешту на їх нерухоме та рухоме майно в порядку вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, у поданій заяві відсутнє обґрунтування співмірності заявленого способу забезпечення позову із заявленими вимогами позовної заяви.

Виходячи із викладеного, вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-154, 353-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: