ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/5936/21 Номер провадження 22-ц/814/2686/22Головуючий у 1-й інстанції Гаврилюк С.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 02 вересня 2021 року, постановлену суддею Гаврилюк С.М.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Міжнародний відділ державної виконавчої служби по Холодногірскому та Новобаварському районах у місті Харові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

30.08.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що на примусовому виконанні ДВС перебувало ВП №59242878 із примусового виконання виконавчого документа №639/6431/17 у межах якого постановою державного виконавця від 02.07.2019 накладено арешт на все нерухоме майно боржника, ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 26.07.2019 ВП №59242878 закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» та припинено чинність арешту майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

01.07.2021 при реєстрації житлового будинку літ.«А-1» з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , позивачці стало відомо, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чинність арешту, накладеного постановою державного виконавця від 02.07.2019 не припинена і будинок теж автоматично підпав під арешт.

06.07.2021 вона звернулася до начальника ДВС із заявою про зняття арешту з усього нерухомого майна, але їй було відмовлено через відсутність підстав для зняття арешту в розумінні ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Із підстав викладеного, просить захистити порушене майнове право в судовому порядку та скасувати обтяження/арешт, накладений на належне їй майно постановою старшого державного виконавця МВДВС по Холодногірскому та Новобаварському районах у місті Харкові Ростовським Р.В. від 02.07.2019 у рамках ВП №59242878, реєстраційні номери обтяження: №42763004, 42762961, 32216020, 32215942.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.09.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про звільнення майна з-під арешту на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що вона має право на звернення до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, в порядку передбаченому ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач подала до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу районного суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані положеннями ст.ст.317, 319, 321 ЦК України щодо непорушності права власності; ст.41 Конституції України, якою гарантовано забезпечення прав кожного вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; та ст.10 Загальної декларації прав людини, за змістом якої ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Вважає, що оскільки її позовні вимоги ґрунтуються на праві власності, набутого у тому числі вже після винесення постанови про арешт майна боржника, за правилами ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводить, що поза увагою суду першої інстанції залишились обставини, які мають істотне значення, а саме, відсутність будь-яких виконавчих проваджень відносно неї, ОСОБА_1 , як боржника.

Просить врахувати практику Європейського суду з прав людини, сформовану у справах «Delcourtv. Belgium», «Belletv. France» щодо права на справедливий суд та гарантії справедливого судочинства, захистивши порушене право в судовому порядку шляхом зняття арешту з майна.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду з повідомленням учасників справи./а.с.43,47/

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Пилипчук Л.І., судді (члени колегії) Дряниця Ю.В., Триголов В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.09.2021 прийнята до свого провадження та призначена до судового розгляду із повідомленням учасників справи.

До суду апеляційної інстанції учасники судового процесу не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що згідно ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.08.2021 ОСОБА_1 звернулася в Жовтневий районний суд м.Харкова із позовом до Харківської міської ради про скасування обтяження/арешту, накладеного на належне їй майно постановою старшого державного виконавця МВДВС по Холодногірскому та Новобаварському районах у місті Харові Ростовським Р.В. від 02.07.2019 у рамках ВП №59242878, реєстраційні номери обтяження: №42763004, 42762961, 32216020, 32215942./а.с.1-2/

Відмовляючи у відкритті провадження, районний суд виходив із того, що підстави позову та його вимоги, фактично, є скаргою на дії та бездіяльність органу ДВС, а тому підлягають розгляду в порядку ст.447 ЦПК України шляхом подання до суду, який видав виконавчий документ, скарги, а не позовної заяви.

Дійшовши висновки, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, районний суд на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, відмовив у відкритті провадження, роз`яснивши право особи на звернення в суд із відповідною скаргою.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Зняття арешту з майна, накладеного в рамках виконавчого провадення, врегульовано статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Перелік підстав для зняття арешту державним виконавцем є вичерпним та згідно частини п`ятої наведеної норми може бути знятий за рішенням суду в усіх інших випадках.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті першому постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.05.2020 у справі №554/8004/16 зробила висновок, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів ДВС, підлягають розгляду за правилами розділу VII ЦПК України (ст.447).

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту позову вбачається, що підставою обтяження майна позивача є постанова державного виконавця від 02.07.2019 у рамках ВП №59242878, де вона є боржником, а вимоги позову про звільнення майна з-під арешту обґрунтовані збереженням арешту після закінчення виконавчого провадження, що порушує її права, як власника майна, захист яких передбачено ст.41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України.

Відмовляючи у відкритті провадження за вказаним позовом на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, районний суд помилково залишив поза увагою, що при винесенні постанови про закінчення ВП №59242878 (п.2 постанови) державним виконавцем припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

ОСОБА_1 , яка після закінчення виконавчого провадження, втратила статус боржника, реалізувала право на звернення до начальника ДВС щодо зняття арешту з майна та отримала роз`яснення про відсутність підстав у державного виконавця для зняття арешту згідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Тоді як частина п`ята наведеної норми Закону №1404-VIII визначає, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду і відповідне право реалізоване ОСОБА_1 у межах заявленого позову, що у даному випадку не залежить від наявності спору про право.

Установивши, що ОСОБА_1 в інший спосіб (ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII) не може поновити своє право на користування та розпорядження належним їй майном, на яке було накладено арешт в межах ВП, яке вже закінчено та на майно, на яке право власності виникло вже після його закінчення ВП, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

За таких обставин ухвала районного суду підлягаю скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 02 вересня 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов