Єдиний унікальний номер судової справи: 477/2189/21
Номер провадження: 22-ц/812/376/22 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: представника відповідача - Голуб Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Семенової Л.М.в приміщенні того ж суду о 11-04 год по справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Аванград» (надалі СВГК «Авангард») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СГВК «Авангард» про поновлення на роботі та стягнення середньогозаробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначав, що з 10 травня 1998 року по 30 вересня 2021 року він перебував у трудових відносинах з СГВК «Авангард». З 01 жовтня 1999 року працював трактористом-машиністом та 30 вересня 2021 року на підставі розпорядження № 34-к голови СГВК «Авангард» його було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 30 вересня 2021 року йому було видано неналежно оформлену трудову книжку, а саме запис про звільнення не було завірено печаткою підприємства, також йому не було видано наказ про звільнення. Зазначений наказ та належно оформлену трудову книжку отримав лише 12 жовтня 2021 року.

Крім того, в день звільнення не було проведено повний розрахунок, а саме не проведено розрахунок за 25 днів невикористаної відпустки за 2021 рік.

Посилаючись на викладене та на те, що звільнення з роботи відбулось за відсутності законних на те підстав та з порушенням трудового законодавства України, позивач просив суд поновити його на роботі трактористом-машиністом СГВК «Авангард», стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 13 545,59 грн за 28 днів із розрахунку 451, 52 грн. (середньоденна заробітна плата) х 30 днів вимушеного прогулу з 01 жовтня 2021 року по 28 жовтня 2021 року.

У відзиві на позов відповідач СГВК «Авангард» позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі посилаючись на наступне. Скороченням обсягів виробничої діяльності СГВК «Авангард» зумовило необхідність скорочення займаних працівників та внесення змін у штатний розклад господарства. 30 липня 2021 року розпорядженням № 52 голови правління СГВК «Авангард» було внесено зміни до штатного розкладу та зменшено кількість працівників на одну одиницю за категорією тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва. Враховуючи відсутність у господарстві вакантних посад, було створено комісію для визначення працівників, що мають переважне право на залишення на роботі, ОСОБА_1 не увійшов до переліку зазначених осіб, у зв`язку з чим підлягав звільненню. 30 липня 2021 року його було попереджено про звільнення у зв`язку з скороченням штату та ознайомлено з відповідним розпорядженням, про що складено відповідний акт від 31 липня 2021 року де зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису.

30 вересня 2021 року розпорядженням № 34-к ОСОБА_1 було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України, при цьому у день звільнення йому було виплачено всі належні суми та видано трудову книжку. Отримати розпорядження про звільнення 30 вересня 2021 року позивач відмовився, мотивуючи це тим, що його має бути ознайомлено з наказом про звільнення, а не з розпорядженням.

Отже, під час звільнення ОСОБА_1 за п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України СГВК «Авангард» було дотримано всі вимоги трудового законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у відповідача існували об`єктивні причини необхідності змін до штатного розпису, звільнення позивача ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП відбулось відповідно до вимог трудового законодавства, оскільки він був завчасно за два місяці повідомлений про вивільнення, у відповідача була відсутня вакансія та позивач не мав переважного права на залишення на роботі, до того ж згідно акту перевірки Управління держпраці у Миколаївській області від 05 листопада 2021 року при звільненні з ОСОБА_1 було здійснено повний розрахунок по заробітній платі.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, просив рішення суду скасувати та прийняти нову постанову по справі, якої задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при звільнені з роботи не було дотримано ст. 47 та ст. 116 КЗпП України, оскільки не було надано письмове повідомлення про суму та розрахунок виплати при звільнені, як передбачено ст. 116 КЗпП України. Копію наказу про звільнення № 34-к від 30 вересня 2021 року та належно оформлену трудову книжку з проставленням печатки СГВК «Аванград» було надано лише на його письмове звернення 12 жовтня 2021 року, а відтак день звільнення необхідно було змінити на 12 жовтня 2021 року, тобто на день видачі належним чином оформленої трудової книжки та видачі розпорядження про звільнення. Зазначає, що в розрахунковому листі взагалі відсутні нарахування відпускних за 2021 рік, що свідчить про несплату суми відпускних за 25 днів відпустки. Вказує на те, що за два місяці перед звільненням, 30 липня 2021 року було надано розпорядження № 51 про скорочення чисельності працівників та розпорядження № 52 про зміну в штатний розклад. 31 липня 2021 року надали розпорядження за № 53 щодо зміни умов праці, оплати праці. Вважає, що відповідно до цього розпорядження звільнення з роботи повинно було відбутися у зв`язку із змінами умов праці.

Відзив на апеляційну скаргу від СГВК «Авангард» не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 з 10 травня 1998 року був прийнятий на роботу в СГВК «Аванград» різноробочим у полеводницькій бригаді, в подальшому на підставі розпорядження № 55/а від 01 жовтня 1999 року прийнято трактористом - машиністом сільськогосподарського виробництва (а.с.9).

08 лютого 2000 року КСП «Авангард» реформовано в СГВК «Авангард».

Відповідно до Статуту СГВК «Авангард» надалі Кооператив утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб, які є виробниками сільськогосподарської продукції для провадження спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов`язкової трудової участі з метою одержання прибутку (п. 2.2. Статуту). Кооператив діє на умовах самоокупності і самофінансування. Всі витрати кооператив реалізує за рахунок власних доходів (14.1 Статуту). Трудові відносини в кооперативі регулюються у порядку, визначеному законодавством України (п.16.1 Статуту).

Починаючи з 2017 року обсяги виробничої діяльності кооперативу значно знизились, через зменшення на 27 відсотків кількості орендованої землі для ведення сільськогосподарського виробництва - з 1663, 70 га у 2017 році до 1187, 03 га у 2021 році, зменшилась площа кормових культур, що привело до скорочення, як ручної так і механізованої праці. За період з 2017 року по 2021 рік зменшилось поголів`я корів та молодняка ВРХ, закрито свиноферму (а.с.71).

У зв`язку зі зменшенням об`ємів виробництва, а саме зменшення кількості орендованої землі для ведення сільськогосподарського виробництва, зміни структури посівних площ, зменшення поголів`я ВРХ 30 липня 2021 року у СГВК «Авангард» були запровадженні зміні в організації виробництва шляхом скорочення чисельності працівників та прийнято розпорядження № 52 внести зміни у штатний розклад та зменшити кількість працівників на одну категорію тракторист - машиніст сільськогосподарського виробництва (а.с.32).

Розпорядженням № 51 від 30 липня 2021 року СГВК «Авангард» було прийнято рішення скоротити чисельність працівників та внести зміни в штатний розклад, та визначити працівників, які підлягають звільненню тракторист - машиніст сільськогосподарського виробництва -1 особа та попередити працівника про звільнення з 30 вересня 2021 року (а.с.31).

26 липня 2021 року на підставі розпорядження № 50 в СГВК «Авангард» було створено комісію для визначення працівників, що мають переважне право на залишення на роботі при скороченні (а.с.72).

За результатами роботи комісії на підставі порівняльного аналізу продуктивності та кваліфікації трактористів-машиністів було визначено осіб що мають переважне право, позивач не потрапив до вказаного переліку, що підтверджується протоколом та Актом від 26 липня 2021 року (а.с. 73-76).

30 липня 2021 року ОСОБА_1 особисто попереджено про його майбутнє звільнення з 30 вересня 2021 року та повідомлено про відсутність вакантних посад на момент попередження про що складено Акти від 30 липня та 31 липня 2021 року (а.с.79-80).

На підставі розпорядження № 34-к від 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.14).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що 30 вересня 2021 року йому було видано неналежно оформлену трудову книжку, а саме запис про звільнення не було завірено печаткою підприємства, також йому не було видано наказ про звільнення. Зазначений наказ та належно оформлену трудову книжку отримав лише 12 жовтня 2021 року.

Крім того, в день звільнення не було проведено повний розрахунок, а саме не проведено розрахунок за 25 днів невикористаної відпустки за 2021 рік.

Так, згідно статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України передбачають, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року з подальшими змінами).

Отже, виходячи з системного тлумачення частин першої та другої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Отже, обов`язок роботодавця працевлаштувати працівника, який підлягає скороченню, полягає у необхідності запропонувати йому вакантну посаду або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 березня у справі № 331/8965/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №461/3024/18.

Як вбачається з наданих копій штатного розкладу в СГВК «Авангард» дійсно відбулось скорочення посади тракториста - машиніста, інших вільних вакансій з моменту попередження ОСОБА_1 про вивільнення та до його звільнення з роботи на підприємстві не було (а.с.97-98).

Отже, наведене вище свідчить про те, що відповідачем під час звільнення ОСОБА_1 було дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП.

До того ж, за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці в СГВК «Авангард» було складно Акт Управління Держпраці у Миколаївській області від 05 листопада 2021 року № МК 4029/312/АВ в якому зазначено, що порушень трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП не виявлено (а.с.83-89).

Отже, розглядаючи спір, що виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у розпорядженні від 30 вересня 2021 року № 34-к про звільнення невірно зазначено підставу, а саме розпорядження № 53 від 31 вересня 2021 року не є підставою для визнання звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України незаконним, оскільки є технічною помилкою.

Доводи апеляційної скарги про те, що день звільнення необхідно було змінити на 12 жовтня 2021 року, тобто на день видачі належним чином оформленої трудової книжки та видачі розпорядження про звільнення та про несплату суми відпускних за 25 днів відпустки є безпідставними з огляду на наступне.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

За положеннями статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує свої вимоги.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просив суд поновити його на роботі трактористом - машиністом СГВК «Авангард», стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 13 545,59 грн за 28 днів із розрахунку 451, 52 грн. (середньоденна заробітна плата) х 30 днів вимушеного прогулу з 01 жовтня 2021 року по 28 жовтня 2021 року.

З матеріалів справи не вбачається, що під час розгляду справи позивачем було збільшено розмір позовних вимог або змінено предмет та підстави позову, а відтак суд розглянув справу в межах позовних вимог.

Крім того, як встановлено судом під час звільнення з позивачем було проведено повний розрахунок з виплати всіх сум, що належали йому від СВГК «Авангард» (а.с. 83-89).

До того, ж посилання на не проведення повного розрахунку в день звільнення не впливає на незаконність звільнення з роботи, а передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільнені (ст. 117 КЗпП України).

Інші доводи в апеляційній скарзі зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняЖовтневого районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.