Провадження №2/512/146/22
29 серпня 2022 року Савранський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Бростовської Н.О.,
секретаря Пустовіт С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Подільського району, Одеської області, цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з цим, в позовній заяві зазначив, що просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.1-3).
Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.60, 64), про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не подав.
Представник третьої особи, яку також повідомлено належним чином про розгляд даної справи (а.с.62), в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, письмові пояснення щодо позову не подав.
За таких обставин, враховуючи неявку відповідача та представника третьої особи, повідомлених належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 02.10.2018р. між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №АМ134920, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_1 . За умовами вказаного договору страховик, який є позивачем, взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування (а.с.11-16).
В матеріалах справи є копія постанови Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2019р., з якої вбачається, що 27.08.2019р. о 14год. 40хв. в м.Одеса по вул.Академіка Глушко, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Peugeot», номерний знак НОМЕР_2 , на нерегульованому перехресті не надав переваги у русі автомобілю «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками. Вказаною постановою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.17).
30.08.2019р. ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку, у якій надав відомості про пошкоджений автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.7-9).
23.03.2021р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до ОСОБА_1 з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с.33), але в матеріалах справи відсутні відомості про те, що вказану шкоду було відшкодовано.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 993 цього Кодексу передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 цього Кодексу передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 цього Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо подання відзиву, та у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відзив на позовну заяву до суду не подав.
Проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.
Також, згідно ч.ч.1, 2 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 2270,00грн.
Враховуючи наведене, керуючись п.22.1 ст.22, ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч.1 ст.16, ст.ст.979, 993, ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1187, ст.1194 ЦК України, ст.12, ч.1 ст.13, ч.1 ст.81, ч.ч.1, 2 ст.133, ч.1 ст.141, ч.3 ст.258, ст.ст.259, 263-265, ч.1 ст.280, ст.ст.281, 282 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Савранського районного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ч.ч.1, 2 ст.284 ЦПК України).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи (ч.1 ст.289 ЦПК України).
СУДДЯ (підпис)
Суддя Савранського районного
суду Одеської області Бростовська Н.О.