ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 761/2671/21
Провадження № 22-ц/821/976/22
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Дьяченка Д. О., повний текст рішення складено 23 лютого 2022 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ТОВ «МІЛОАН» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.02.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 2008998 на підставі якого позивачем було надано кредит шляхом безготівкового переказу коштів на банківську картку позичальника в розмірі 13000 грн на строк до 08.03.2020 включно.

Зазначає, що 07.02.2020 Товариством було здійснено переказ кредитних коштів на банківську карту позичальника № НОМЕР_1 , вказаний в анкеті-заяві на отримання кредиту від 07.02.2020, що підтверджується платіжним дорученням від 07.02.2020 та довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс», але станом на дату подання даної позовної заяви, всупереч умов кредитного договору, позичальник ухиляється від виконання фінансових зобов`язань та ігнорує багаторазові повідомлення та дзвінки фахівців по роботі з клієнтами Товариства щодо повернення кредитної заборгованості у розмірі 28405 грн.

Просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28405 грн за кредитним договором № 2008998 від 07.02.2020 року та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2270 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів надання грошових коштів позивачем відповідачу, в тому числі зарахування на картку, відтак, зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики відповідачем не підлягають виконанню, тому суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 20 червня 2022 року, ТОВ «МІЛОАН» просило суд скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позов у повному обсязі. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «МІЛОАН» суму заборгованості за кредитним договором № 2008998 від 07.02.2020 у розмірі 28405 грн, з яких: тіло кредиту 13000 грн, комісія за надання кредиту 780 грн, проценти за користування кредитними коштами в період з 07.02.2020 по 08.03.2020 2925 грн та проценти за користування кредитними коштами в період з 09.03.2020 по 07.05.2020 11700 грн.

Судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновкок суду про недоказаність факту перерахування коштів на користь відповідача не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка ТОВ «ФК «Єлаєнс» про переказ коштів за кредитним договором № 2008998, де номер карти відповідача повністю збігається з тим, що введено нею під час заповнення анкети-заяви на кредит.

Вважає, що посилання суду на те, що банківські реквізити для зарахування коштів з платіжного доручення № 141699 від 04.02.2020 відмінні від реквізитів вказаних в анкеті-заяві не відповідає дійсності.

Вказує, що в оскаржуваному рішенні не надано оцінки довідці платіжної системи про перерахування коштів та не досліджено подане платіжне доручення, що роздруковане належним чином без часткового зрізання останньої цифри, чим порушено норми процесуального права.

Крім того, на думку скаржника, у поданій виписці по рахунку відповідача містяться дані про зарахування 07.02.2020 коштів у розмірі 13000 грн, що співпадає із датою отримання кредитних коштів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно анкети-заяви на кредит № 2008998 від 07.02.2020 ОСОБА_1 просила надати їй кредит в сумі 13000 грн на 30 днів з 07.02.2020 по 08.03.2020. В анкеті зазначена платіжна картка позичальника на яку має бути перерахована сума кредиту: VISA DEBIT GOLD 473121хххххх0278 (а.с. 24-25).

Відповідно до кредитного договору № 2008998 від 07.02.2020 ТОВ «Мілоан» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 13000 грн строком на 30 днів з 07.02.2020 по 08.03.2020 (а.с. 29-35).

З графіку розрахунків до кредитного договору № 2008998 від 07.02.2020 встановлено дату платежу 08.03.2020, до сплати: кредит в сумі 13000 грн, комісія за надання кредиту в сумі 780 грн, проценти в сумі 2925 грн, а всього в сумі 16705 грн (а.с. 35).

Згідно з платіжним дорученням № 14916499 від 07.02.2020 ТОВ «Мілоан» доручає ПАТ «Альфа-Банк» перерахувати ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 13000 грн згідно договору 2008998 (а.с. 36).

Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Єлаєнс» від 14.01.2021 ТОВ «МІЛОАН» перерахувало 07.02.2020 13000 грн на карту VISA, номер рахунку НОМЕР_2 на підставі договору 2008998 (а.с. 37).

Згідно з випискою з банківського рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ КБ «Приват Банк», номер рахунку НОМЕР_3 за період часу з 01.06.2019 по 28.02.2020 на даний рахунок не надходило кредитних коштів від ТОВ «Мілоан» (а.с. 199-201).

Відповідно до розрахунку суми заборгованості, який зазначений в позовній заяві, вбачається, що борг ОСОБА_1 перед ТОВ «МІЛОАН» складає 28405 грн, з яких: 13000 грн основна сума боргу, 780 грн комісія за надання кредиту, 2925 грн проценти за користування кредитними коштами в період з 07.02.2020 по 08.03.2020, 11700 грн проценти за користування кредитними коштами в період з 09.03.2020 по 07.05.2020 (а.с. 2-3, 38).

Згідно з хронологією дій щодо укладення кредитного договору № 2008998 від 07 лютого 2020 року, для укладання вищевказаного електронного кредитного договору сторони вчинили наступні дії в ІТС Товариства та поза нею: 07.02.2020 18-29 год. введення позивальником даних по заяві; 07.02.2020 18-29 год. заяву відправлено позичальником на розгляд Товариству; 07.02.2020 18-29 год. автоматичні перевірки по заяві; 07.02.2020 18-29 год. перевірка позичальника за даними БКІ; 07.02.2020 18-30 год. скоригована оцінка позичальника; 07.02.2020 18-30 год. клієнту відправлено смс повідомлення із проханням внести зміни у заяву/надати інформацію; 07.02.2020 18-30 год. створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) в особистому кабінеті позичальника; 07.02.2020 18-30 год. позичальнику відправлено смс повідомлення про погодження кредиту та необхідність підписати акцепт на сайті; 07.02.2020 18-30 год. позичальнику відправлено смс повідомлення з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; 07.02.2020 18-32 год. позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); 07.02.2020 18-32 год. друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника; 07.02.2020 18-29 год. кредитні кошти перераховано на картку позичальника (а.с. 43).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1. ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі, виходячи з наступного.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що оспорюваний договір був укладений сторонами 07 лютого 2020 року в електронній формі та підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що договір між сторонами укладено саме в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого Товариство надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання кредитного договору.

Враховуючи викладене, є підстави вважати, що правочин відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Разом з тим, в процесі розгляду справи віповідач наголошувала на тому, що кредитних коштів від ТОВ «МІЛОАН» вона не отримувала, а тому заборгованість перед позивачем у неї відсутня.

В підтвердження наявності заборгованості по кредиту, ТОВ «МІЛОАН» було надано суду розрахунок заборгованості, Платіжне доручення № 14916499 від 07.02.2020 та довідку ТОВ «ФК «Єлаєнс» від 14.01.2021, де зазначено, що ТОВ «МІЛОАН» перерахувало 07.02.2020 13000 грн на карту VISA, номер рахунку НОМЕР_2 на підставі договору 2008998.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Апеляційний суд враховує, що позикодавець не здійснює діяльність з відкриття, обслуговування банківських рахунків і не має доступу до інформації про рух коштів на банківських рахунках, а відтак не видає виписки з банківських рахунків. При цьому з відповідним клопотанням про витребування вказаних документів з банківської установи за період з 01.06.2019 по 08.02.2020 позивач звертався до суду при подачі відповіді на відзив ОСОБА_1 .

Судом виписки по рахунку витребувано не було, оскільки вказаний доказ було подано відповідачем ОСОБА_1 .

Дослідивши наявну в матеріалах справи виписку по рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк», зокрема надходження на картку останньої, встановлено, що будь-яких надходжень з 01.06.2019 по 08.02.2020 від ТОВ «МІЛОАН» у розмірі 13000 грн не було. Взагалі надходження у розмірі 13000 грн на картку ОСОБА_1 відсутні у вказаний період.

Колегія суддів звертає увагу на необхідність дотримання положень ч. 2, ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки виписка з особового рахунку відповідача як доказ була подана ще під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційна скарга не містить жодного доводу щодо спростування наявної у справі виписки по рахунку відповідача чи клопотання про її витребування апеляційним судом, з мотивів невирішення його клопотання про витребування судом першої інстанції.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про розгляд справи за відсутності скаржника, тобто за наявними доказами.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та правових позицій Верховного Суду, позивачем не доведено, що відповідач отримала кредитні кошти, а отже не доказав виконання кредитного договору в частині перерахування кредитних коштів на карту вказану ОСОБА_1 у заяві на отримання кредиту.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог у повному обсязі та незаконність відмови у стягненні заборгованості згідно розрахунку позивача.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2022 року, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 14 вересня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко