ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6180/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2022 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Сирбул О.Ф., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТ БАНК» про визнання протиправної бездіяльності та скасування нарахованих платежів, -

встановив:

У вересня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТ БАНК» про визнання протиправної бездіяльності та скасування нарахованих платежів (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання протиправної бездіяльності та скасування нарахованих платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

За даними Єдиного державного реєстра юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТ БАНК» є м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, 01001. вул. Грушевського знаходиться в Печерському районі м. Київ.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Заявники звертаючись до Дарницького районного суду м. Києва, обгрунтували його підсудність ч. 5 ст. 28 ЦПК України, яка передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за місцем за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Закону України "Про споживче кредитування", споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; а споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. (пункт 10-11 частини першої статті 1 вказаного Закону).

Як вбачається з матеріалів, доданих до позову, правовідносини між сторонами у 2019 року.

Позивачі зазначають, що відповідачем порушено статтю 11 Закону України "Про захист прав споживачів", однак згідно вказаної статті, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин (05.06.2019 року) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

У зв`язку з цим, застосування Закону України "Про споживче кредитування", з урахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів», до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У той же час, у цій справі позивачі не погоджуються з нарахуванням штрафу та пені по укладених з банком відповідно до положень ЦК України, з урахуванням встановлених законодавчих обмежень на період дії воєнного стану у державі, що свідчить про те, що спір виник саме у зв`язку з виконанням договору в частині повернення грошових коштів (штрафних санкцій, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання).

Відтак, виходячи із змісту позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник саме з підстав виконання умов договору, на підставі норм ЦК України, а не Закону України «Про споживче кредитування», з урахуванням положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Крім того, згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, виклад позовних вимог не свідчить про те, що в даному випадку суд має застосувати Закону України «Про захист прав споживачів» в частині, що не суперечить Закону "Про споживче кредитування", тим самим Позивачі не навели підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Приймаючи таке рішення, Кіровський районний суд м. Кіровограда бере до уваги, що згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

При цьому, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення апеляційним судом з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст. 378 ч. 1 ЦПК України).

Статтею 187 ч. 9 ЦПК України, яка регулює питання відкриття провадження у справі, передбачено, що в разі, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що матеріали позову слід передати на розгляд до належного Печерського районного суду м. Києва, до територіальної юрисдикції якого відноситься даний позов, за місцезнаходженням відповідача.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 187, 260, 353-354 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Передати матеріали цивільної справи №753/10234/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТ БАНК» про визнання протиправної бездіяльності та скасування нарахованих платежів на розгляд до Печерського суду м. Києва - за підсудністю.

Повний текст ухвали складено 16.09.2022.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення відповідної ухвали суду, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 353-356 ЦПК України.

Суддя: