ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Соляник Олени Олександрівни

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року,ухваленесуддеюЛаткою І.П., повний текст рішенняскладено 19 жовтня 2021 року

та запереченнями представника ОСОБА_1 адвоката Соляник Олени Олександрівни на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованост,-

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2014 року Публічне акціонерне товариство банк «Меркурій», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в акціонерному товаристві банку «Меркурій» Куліша В.М., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2012 року між ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 18-06П-89. До договору сторони внесли зміни додатковими угодами. Згідно договору та додатків до нього ПАТ Банк «Меркурій» надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 137 700 грн. зі сплатою 27% процентів річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 30 листопада 2011 року. Додатковою угодою № 11 від 12 червня 2013 року до договору №18-06П-89 встановлено, що ліміт кредитування не може перевищувати 1 460 719,13 грн. та було змінено кінцевий термін повернення кредиту на 11 грудня 2013 року. Свої зобов`язання за договором Публічне акціонерне товариство банк «Меркурій» виконав, відкрив відповідачу рахунок та надав споживчий кредит. У строки, встановлені договором, відповідачем не було повернено суму кредиту та проценти за його користування. Станом на 11 липня 2014 року заборгованість відповідача за вказаним договором складає 1 833 916,40 гривень, а саме: за кредитом 1 460 119,13 грн., за процентами 373 797,27 грн. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, Публічне акціонерне товариство банк «Меркурій» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором №18-06П-89 на кредитну лінію від 01 грудня 2010 року у розмірі 1 761 190,46 грн., у тому числі: 1 460 119,13 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 301 071,33 грн. - прострочена заборгованість за відсотками.

Ухвалою суду від 06 травня 2021 року у справі здійснено процесуальне правонаступництво та замінено первісного позивача Акціонерне товариство банк «Меркурій», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в акціонерному товаристві банку «Меркурій» Куліша Віктора Миколайовича, на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» (т.1 а.с. 212).

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2021 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Соляник Олени Олександрівни про зупинення провадження - відмовлено (т.2 а.с. 70).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 не перебуває на службі у Збройних Силах України, оскільки орган Служби безпеки України, в якому проходить службу відповідач, не входить у структуру Збройних Сил України, а є державним органом спеціального призначення. За таких обставин, суд визнав, що відповідачем не доведено наявності обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку з чим прийшов до висновку про те, що підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» заборгованість за договором № 18-06П-19 на кредитну лінію від 01 грудня 2019 року у розмірі 1 460 119, 13 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» заборгованість за відсотками за договором № 18-06П-19 на кредитну лінію від 01 грудня 2019 року у розмірі 221 864,88 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 489,67 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ Банку «Меркурій» свої зобов`язання за договором виконав належним чином і у повному обсязі надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 460 719,13 грн., що підтверджується копіями відповідних заяв на видачу готівки, виданих на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 21-25). Однак, всупереч нормам Закону та положенням договору №18-06П-19 та додаткових угод до нього, ОСОБА_1 свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, виконав не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту у сумі 1 460 119,13 грн. та простроченої заборгованості за відсотками у сумі 301 071,33 грн. Разом з тим, суд не погодився з розміром простроченої заборгованості за відсотками ОСОБА_1 та зазначив, що оскільки зі спливом строку дії кредиту припинилося право банка нараховувати проценти за користування кредитом, то після 11 грудня 2013 року банк не мав права нараховувати відповідачу проценти за договором № 18-06П-19 на кредитну лінію від 01 грудня 2012 року, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за період з 12 грудня 2013 року до 31 березня 2014 року у сумі 79 206,45 грн. не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Щодо доводів відповідача про застосування строків позовної давності стосовно стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, суд зазначив, що сторони обумовили, що кінцевий строк погашення кредиту 11 грудня 2013 року, позовна заява подана до суду 04 серпня 2014 року, тобто позивачем позовна заява була подана в межах позовної давності, а оскільки згідно наданого позивачем розрахунку відповідач періодично сплачував проценти за кредитом, останній раз 07 лютого 2013 року у сумі 302 919,13 грн., що свідчить про переривання строку позовної давності по процентам за кредитом. Крім того, суд визнав, що доводи відповідача про неотримання грошових коштів за кредитом спростовується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості позичальника за договором № 18-06П-89 на кредитну лінію від 01 грудня 2010 року станом на 20 січня 2015 року, з якого вбачається, що відповідачем 31 січня 2011 року, 01 березня 2011 року, 31 травня 2011 року, 30 червня 2011 року, 26 вересня 2011 року, 04 та 31 січня 2012 року, 28 лютого 2013 року, 29 березня 2013 року, 30 квітня 2013 року, 31 травня 2013 року, 27 червня 2013 року, 01 серпня 2013 року та 03 грудня 2013 року вносилися грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 22 800 грн., тобто, боржник своїми діями фактично підтвердив наявність у нього грошового зобов`язання перед первісним кредитором. Відповідач, підписуючи додаткові угоди про збільшення кредитного ліміту, не заперечував про отриманий ним кредит у зазначеному в цих додаткових угодах розмірі. Так, відповідач, підписуючи додаткову угоду до договору станом на 12 червня 2013 року, не заперечував про залишок суми кредиту саме у розмірі 1 460719,13 грн. Встановивши, що на підставі вищевказаного договору від 13 травня 2019 року, який у встановленому законом порядку не розірваний та не визнаний недійсними, від позивача до ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №18-06П-89 від 01 грудня 2010 року, суд здійснив у справі процесуальне правонаступництво, наділивши правами позивача у даній справі ТОВ «Фінансова компанія Горизонт». З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 460119,13грн. та простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 221 864,88 грн. за період з 01грудня 2010 року по 11 грудня 2013 року, а в іншій частині - позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Соляник Олена Олександрівна оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Соляник Олена Олександрівна просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенніпозовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду про наявність заборгованості не підтверджені доказами, а ґрунтуються на самому лише факті підписання відповідачем додаткових угод. Проте, додаткові угоди до кредитного договору про збільшення кредитного ліміту встановлюють лише можливість позичальника отримати кошти в межах ліміту, але не доводять факту отримання коштів. Вважає, що факт видачі коштів може бути доведений лише належними та допустимими доказами первинними бухгалтерськими документами. Розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості у заявленому розмірі, оскільки не відображає реальних умов договору: прострочка по тілу кредиту показана лише станом на 12 грудня 2013 року, в той час як платежі по тілу кредиту мали надходити від позичальника кожного місяця. Також заборгованість по процентам позивач продовжив нараховувати після припинення строку кредитного договору, що суперечить домовленості сторін та судовій практиці. Під час судового розгляду справи відповідач, керуючись п.6 ст. 95 ЦПК України, двічі просив суд про витребування у правонаступника позивача ТОВ «ФК «Горизонт» оригінали заяв про видачу готівки, проте суд проігнорував вказані клопотання. Таким чином, відповідач вважає, що матеріалами справи не доведено наявність отримання відповідачем 1 460 119,13 грн. Тому, суд першої інстанції абсолютно безпідставно встановив обставину отримання відповідачем вказаної суми на підставі додаткових угод до кредитного договору та розрахунку заборгованості, який надав позивач. Крім того, зазначає, що судом були допущені порушення норм процесуального права, які порушили права відповідача, оскільки розгляд справи здійснено у відсутність відповідача та його представника, що позбавило їх права на повне дослідження доказів, на подання доказів, які зумовлюють обов`язкове зупинення провадження у справі та озвучити наявне у справі клопотання про витребування оригіналів доказів видачі кредиту.

Крім того, одночасно з апеляційною скаргою, представником ОСОБА_1 адвокатом Соляник О.О. подано клопотання про зупинення провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 проходить службу в Службі Безпеки України, а тому не може прибути в судове засідання, брати участь у справі та користуватися своїми правами, передбаченими ст. 43 ЦПК України.

Вирішуючи дане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно довідки Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України від 30.08.2022 року № 11/1/4-4440, ОСОБА_1 проходить військову службу в Службі безпеки України з 25 лютого 2017 року до теперішнього часу.

Указом Президента «Про введення воєнного стану в України» № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває і на даний час.

Пунктом 2 зазначеного Указу передбачено, - Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно вимог ч. 1-2 ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» № 1934-XII від 06.12.1991 року (далі - Закон № 1934-XII), Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Статтею 3 Закону № 1934-XII встановлено, - Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Листом Верховного Суду №730/0/2-22 від 19.04.2022 року судам доведено до відома та врахування під час здійснення правосуддя інформацію щодо відкладення призначених судових засідань у справах, стороною або третьою стороною в яких є Міністерство оборони України і Збройні Сили України, з відновленням розгляду таких справ після закінчення в Україні дії воєнного стану.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У випадку, встановленому п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 253 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

За таких обставин, провадження у даній справі слід зупинити до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 251, ч.2 ст. 381 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Зупинити провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Соляник Олени Олександрівни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року, до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 19 вересня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов