27 вересня 2022 року м. Кропивницький
справа № 402/235/21
провадження № 22-ц/4809/74/22
Постановою Кропивницького апеляційного суду у складі суддів судової палати у цивільних справ: Письменний О.А. (головуючий та суддя-доповідач), Дуковського О. Л., Дьомич Л. М. від 27 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Благовіщенської міської ради Кіровоградської області, Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2021 року, рішення районного суду скасовано та ухвалено нове. За яким позов ОСОБА_1 задоволений. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 2,48 кадастрових гектара, що належали на праві колективної власності Колективному сільськогосподарському підприємстві «Кам`янокриничанське» Кам`янокриничанської сільскої ради Ульяновського району Кіровоградської області. Зобов`язано Благовіщенську міську раду Кіровоградської області виділити ОСОБА_1 земельну ділянку відповідного розміру із земель запасу (резервного фонду). Стягнуто з Благовіщенської міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1135 грн. Стягнути з Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1135 грн.
Я, суддя Кропивницького апеляційного суду Дьомич Л.М, не погоджуюся з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог, визнання за позивачем права на земельну частку пай.
Вважаю, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, дійшов обгрунтованого висновку про те, що на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю позивач був членом КСП, включений до списків осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, а тому має право на отримання земельної частки (паю). Разом з тим, у задоволенню позову відмовлено з тих підстав, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду з позовом, оскільки право на позов у ОСОБА_1 виникло у 1995 році, з часму видачі державного акта на землю.
Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду, так як суд першої інстанції, застосовуючи до спірних правовідносин позовну давність за ЦК Української РСР, не встановив початок перебігу позовної давності через що помилково вказав, що право на позов для захисту порушенного права у ОСОБА_1 виникло з дня видачі КСП «Камянокриничанське» державного акту на право колективної власності на землю, тобто 04.01.1995 року.
Натомість, вважаю що суд першої інстанції абсолютно правильно надавши оцінку виниклим правовідносинам, у відповідності до норм матеріального права, що відповідає періоду спору, застосував до спірних правовідносин строк позовної давності.
За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Спір виник з наступного. ОСОБА_1 , був прийнятий в члени колгоспу імені Щорса с.Кам`яна Криниця, правонаступником якого було «Кам`янокриничанське» СВК .
04.01.1995 колективному сільськогосподарському підприємству «Кам`янокриничанське» Камянокриничанської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КР №-28.
У додатку 1 до вказаного Державного акта «Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства», міститься список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, де під номером 473 значиться ОСОБА_1 . Сертифікат про право на земельну частку(пай) на ім`я ОСОБА_1 не видавався але в списках членів КСП "Кам`янокриничанське" на розпаювання ОСОБА_1 значиться.
Суд першої інстанції правильного виснував, що на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю позивач був членом КСП, включений до списків осіб, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, а тому набув право на отримання земельної частки (паю). Позивачем подана заява про поновлення строку позовної давності з підстав того, що про порушення свого права щодо земельного паю він дізнався лише у січні 2021 року, коли звернувся до адвоката, який надав йому роз`яснення. Суд, застосувавши положення статті 80 ЦК Української РСР, відмовив в задоволенні позову.
Погоджуючь з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції, залишене без змін колегії суддів апеляційного суду, не відповідає вказаним вимогам закону.
Згідно роз`яснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Звертаючись до суду з позовом, позивач заявив про поновлення строку позовної давності, вказав поважність причин такого пропуску, з якого виходить що про порушене право сторона дізналась у 2021 році, що нібито відповідає вимогам ст. 76 ЦК Української РСР 1963 року. Фактично звернення відбулося по закінченню понад 25 років з дня видачі Державного акту. Відтак право позивача не підлягає захисту через пропущений строк позовної давності.
За визначенням пункту 6 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Згідно до статті 71, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
На підставі статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (стаття 80 ЦК Української РСР).
Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю позивача про факт порушення його права.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.
Тому, вважаю, що апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, мав би погодитися з висновком районного суду про те, що у передбачений законом строк, встановлений статтею 71 ЦК Української РСР, ОСОБА_1 не звернулася до суду з зазначеними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач не наводив обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом.
Суд має враховувати стандарт доказування "вірогідність доказів" приймати до уваги докази, які свідчать про те, що позивач був обізнаний та міг бути обізнаним про порушене право.
Право на позов у ОСОБА_1 виникло з 4 січня 1995 року, тобто після видачі КСП «Кам`янокриничанське» Державного акту на землю, тому звернувшись до суду із цим позовом у червні 2021 року, позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду. Про порушене право позивач знав, або повинен був знати, тим більше що проживав і проживає в місцевості, в якому відбувалося розпаювання земель колишніх колгоспників.
Такий висновок відповідає обставинам і матеріалам справи, а також висновку Верховного Суду у справі з подібними правовідносинами (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 933/670/20). тлумачення норм матеріального права.
На моє переконання рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.
Суддя Л.М. Дьомич