16.09.2022 227/2401/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Дзюба Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дізнавача СД Добропільського ВП Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Перцу Дмитра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в обґрунтування якої зазначає, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000340 від 03.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Позивач зазначає, що досудове розслідування по справі взагалі не проводилося, і коли вона звернулася до поліції стосовно цього питання, 09.12.2020 р. дізнавач Перцу Д.В. повідомив її, що справа потрапила до нього лише 08.12.2020 року, тобто даною справою в продовж місяця ніхто не займався. Через бездіяльність посадових осіб, до обов`язків яких входить проведення такого розслідування, потерпіла фактично позбавлена права на реалізацію своїх прав, винні особи не несуть встановленої законом відповідальності. Після цього 12.03.2021 року на електронну адресу позивача надійшов лист, з якого вона дізналася про закриття справи ще 30.12.2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою Добропільського міськрайонного суді Донецької області від 19.04.2021 року постанову дізнавача-інспектора СД Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Перцу Д.В. від 30.12.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000340 від 03.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, скасовано та направлено справу для продовження розслідування. Позивач зазначає, що правоохоронці неналежно розслідують кримінальне провадження, паплюжно ставляться до позивача та до її клопотань та не надавали можливості ознайомитися з матеріалами справи, що призводило до необхідності звернення до прокуратури зі скаргою. Кожного разу звертаючись зі зверненням, з клопотанням чи скаргою до Добропільського ВП отримувала моральні страждання та витрати немайнового характеру, в зв`язку з чим просила стягнути відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 1600 грн та завданої моральної шкоди, завданої незаконними діями, бездіяльністю органів досудового слідства (Державної влади) з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджет України через Державну казначейську службу відшкодування моральної шкоди заподіяної службовими особами Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, а саме дізнавачем інспектором СД сержантом поліції Перцу Д.В. у розмірі 5000грн., судові витрати просила покласти на відповідачів.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

09.08.2021 року від дізнавача СД ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Перцу Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що прийняті за наслідками оскарження судами рішення законодавством не віднесено до переліку підстав, за наявності яких виникає право вимоги стягнення моральної шкоди, тобто скасування постанови про закриття кримінального провадження не утворює підстав для компенсації моральних страждань, і таким чином, відсутня пряма норма закону, якою передбачено відшкодування моральної шкоди у даному спорі. Окрім того, позивач не довів спричинення йому матеріальної шкоди, а також того, що позивач зазнала фізичного чи психологічного впливу з боку відповідача та третіх осіб, в зв`язку з вище викладеним, просив відмовити в задоволені позову позивача та стягнути з неї судові витрати.

20.08.2021 року від представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшло пояснення, в обґрунтування якого зазначено, що позивач просить стягнути моральну шкоду в результаті неправомірної діяльності та неправомірною бездіяльності посадових осіб, однак на відміну від вимог законодавства не зазначає жодних фактичних обставин спричинення їй моральних або фізичних страждань, не надає жодного доказу того, що їй дана шкода спричинена і, що відповідач є винним у спричиненні позивачу шкоди, окрім того, сам факт скасування судом постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій або бездіяльності органів досудового розслідування та не завдає моральної тав матеріальної шкоди позивачу, не створює підстав для її відшкодування, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені слідчим суддею. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Позивачем не доведено наявність шкоди та її розміру, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, тому позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду від 21.01.2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі у справі Головне управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України в якості співвідповідачів по справі задоволено.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від позивача надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Від відповідача дізнавача СД Добропільського ВП Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Перцу Д.В. надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, в якій він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено та не надано до суду належних доказів спричинення їй матеріальної та моральної шкоди. Також в заяві зазначено, що досудове розслідування по зазначеному криімнальному провадженню було проведено згідно чинного законодавства та без порушень строків, і на теперішній час справу за заявою ОСОБА_1 спрямовано за підслідністю до СД Роздільняського РВП ГУНП в Одеській області, на підтвердження чого додано копію супровідного листа.

Від представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області в матеріалах справи міститься заява з проханням розглядати справу без його участі.

Від представника Державної казначейської служби України жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило, своїм правом надати відзив на позов не скористався.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд,заслухавши позивача та відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

У частині першій статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000340 від 03.11.2020 року за частиною першою статті 190 КК України, досудове розслідування по якому проводилося дізнавачем СД ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Перцу Д.В.

Згідно матеріалів справи позивач неодноразово зверталася до начальника Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області та до прокурора з заявами та скаргами на бездіяльність співробітників поліції.

Ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.04.2021 року постанову дізнавача-інспектора СД Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Перцу Д.В. від 30.12.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000340 від 03.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, скасовано та матеріали кримінального провадження повернути дізнавачу для продовження дізнання.

З копії листа Донецької обласної прокуратури від 16.11.2021 року вбачається, що матеріали кримінального провадження № 0000340 від 03.11.2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України було направлено за підслідністю до СД Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області.

Позивач зазначає, що діями відповідача ОСОБА_2 по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за № 0000340 від 03.11.2020 року, їй було спричинено як моральну , так і матеріальну шкоду.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. За змістом частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 липня 2020 року в справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20).

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є спричинення моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 638/14008/17 та інших.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвала слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.04.2021 року, якою було задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову дізнавача-інспектора СД Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Перцу Д.В. про закриття кримінального провадження, на яку посилається позивач в обгрунтування своїх позовних вимог, не є безумовним доказом того, що позивачу було спричинено моральну та матеріальну шкоду.

Окрім того, позивачем не було зазначено в чому саме полягає нанесена їй моральна шкода, адже визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, а також не надано доказів на підтвердження цих обставин, наприклад, звернення до лікарів, висновок психологічної експертизи тощо.

Слід зазначити, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 18.06.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу надати до суду обґрунтований розрахунок сум, які підлягають до стягнення та докази, що підтверджують завдання позивачу моральної та матеріальної шкоди, але позивачем було проігноровано ухвалу суду та не надано жодних доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги.

Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань та майнової шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників поліції та вини в заподіянні цієї шкоди.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивача п.13. ч.1 ст.2 Закону України " Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 56 Конституції України, статтями 3, 15, 16, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 77-81‚ 141, 223, 263-265, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до дізнавача СД Добропільського ВП Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Перцу Дмитра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступну та резолютивну частини рішення було проголошено в судовому засіданні 16.09.2022 року, повний текст рішення суду виготовлено 20.09.2022 року .

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідачі - дізнавач СД Добропільського ВП Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Перцу Дмитра Володимировича, адреса: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 52; Головне управління Національної поліції в Донецькій області, , адреса: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86; Державна казначейська служба України, , адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя В.В. Корнєєва

16.09.2022