ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5588/22 Справа № 182/1357/21 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство «Акцент - Банк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Акцент - Банк» на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач Акціонерне товариство «Акцент - Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № Б-Н та отримання кредитної картки.

На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом в анкеті-заяві.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.

Заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком, станом на 23 грудня 2020 року складає 15 612 грн. 01 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 10 567 грн. (десять тисяч п`ятсот шістдесят сім грн.) 09 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 1 429 грн. (одна тисяча чотириста двадцять дев`ять грн.) 36 коп.

Позивач АТ «Акцент-Банк», не погодившись з ухваленим судовим рішенням в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та штрафу, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду у цій частині та задовольнити вимоги Банку у стягненні процентів та штрафу у повному обсязі, вирішити питання по судовим витратам за подачу апеляційної скарги.

При цьому, скаржник зазначає, що Банк має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, вказуючи на те, що до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту Банку, а і Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначено всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого, який підписаний боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому у даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17, а іншу судову практику, де присутній Паспорт споживчого кредиту, а саме постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №284/157/20.

Окрім того, позивач, посилаючись на норми ч.2 ст.638, 643, ч.3 ст.645 ЦК України вказує на те, що Паспорт кредиту оформлено у відповідності до Додатку №1 до Закону України «Про споживче кредитування» і строк кредиту зазначено у розділі №2 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» підрозділі «Строк кредитування» де зазначено строк кредитування 240 місяців.

Позивач вказує на те, що розрахунок заборгованості зроблено правильно і він підтверджується випискою по рахунку, яку Банк надає до апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується і в цій частині не перевіряється.

Судом встановлено, що 08 липня 2019 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № Б-Н та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44.40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом в анкеті-заяві (а.с.6-15).

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.5), заборгованість відповідача станом на 23 грудня 2020 року за кредитним договором перед банком становить 15 612 грн. 01 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 10 567 грн. 09 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4 847 грн. 82 коп.; штраф - 197 грн. 10 коп.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення тіла кредиту, виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «АкцентБанк» не повернуті та з урахуванням вимог ч.2 ст.530 ЦК України, де визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому боржник повинен повернути Банку фактично отриманні грошові кошти.

Відмовляючи позивачеві у стягненні процентів за користування кредитними коштами та штрафу, суд першої інстанції керувався правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 та виходив з того, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «АкцентБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А- Банку» від 08.07.2019 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена, як і не зазначені штрафи за порушення строків платежів.

Позивач, окрім заборгованості за тілом кредита просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами яка складає 4847,82 грн., та заборгованість за штрафами в сумі 197,10 грн., посилаючись в апеляційній скарзі, як на підставу для задоволення позову в цій частині на Паспорт споживчого кредиту, якій особисто підписаний відповідачем в день укладення кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Отже, для підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 4847,82 грн., та заборгованість за штрафами в сумі 197,10 грн., позивач АТ «А-Банк» має надати суду належні та допустимі докази щодо виду картки, наданої позичальникові.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Разом з тим суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем простим електронним підписом паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а.с.6-7).

Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» підписано клієнтом ОСОБА_1 простим електронним підписом 08.07.2019 14:58, підтверджено ОТП 03 з телефонного номеру НОМЕР_1 (номер телефону зазначений в Анкеті-заяві), що ознайомлений з дійсними Умовами та Правилами надання банківських послуг (Дата, ПІБ, підпис) (а.с.7).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено,

що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗаконуУкраїни «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції в порушення вимог статті 81 ЦПК України не врахував те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком, при тому, що відповідач до суду не з`явивилася і свої доводи не зазначив.

Таким чином, у порушення статей 89, 263, 264 ЦПК України місцевий суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так з паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний відповідачем простим електронним підписом - одноразовим ідентифікатором видно, що він містить інформацію по трьом кредитним карткам: «Універсальна»; «Універсальна Gold» і «Зелена», при цьому базова процентна ставка в картках «Універсальна Gold» і «Зелена» є однакова та становить 3,7 % в місяць (44,4 річних), базова процентна ставка картки «Універсальна», є більшою та становить 3,9% в місяць (46,8% річних), окрім того застосування штрафу за несвоєчасне погашення кредиту передбачено за користування кредитною карткою «ЗЕЛЕНА», також паспорт містить підтвердження клієнта про отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи з обраних ним умов кредитування (а.с.7).

З розрахунку заборгованості видно, що заборгованість відповідача за процентами нарахована банком за процентною ставкою - 44,4% річних, що відповідає кредитним карткам «Універсальна Gold» і «Зелена», окрім того Банком на підтвердження позовних вимог про стягнення процентів та штрафів, також було надано витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена» (а.с.14-15-зворот) в якому зазначено про відповідальність у вигляді штрафу за несвоєчасне погашення кредиту, розміри та строки повністю співпадають з умовами стягнення штрафу, які вказані у Паспорті споживчого кредиту, який підписаний позичальником, та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» - кредитні картки «ЗЕЛЕНА» (а.с.7-14), що підтверджує той факт, що ОСОБА_1 отримав в Банку саме кредитку картку «ЗЕЛЕНА».

Колегія суддів погоджується з доводами Банку про те, що надані ним докази, у їх сукупності, підтверджують досягнення між сторонами кредитного договору згоди про розмір процентів за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та /або відсотків, тому суд першої інстанції не мав законних підстав відмовляти позивачу у задоволенні цих позовних вимог.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4847,82 грн. та заборгованості по штрафам в сумі 197,10 грн. підлягає повному задоволенню, а рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, з урахуванням стягнення судом апеляційної інстанції процентів за користування кредитом, штрафів, стягнення судом першої інстанції заборгованості за тілом кредиту, позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі, зазальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає - 15 612,01 грн. тому стягнутий судом на користь позивача судовий збір в розмірі 1429,36 грн. підлягає збільшення до 2270 грн. і у цій частині рішення суду підлягає зміні.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду з апеляційною скаргою АТ «А-Банк» сплачено судовий збір у сумі 3405 грн. (а.с.55), який також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року в частині відмови Акціонерному товариству «АКЦЕНТ-БАНК» в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та заборгованості по штрафам - скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 )на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК», (юридична адреса: м.Дніпро, вул.Батумська, 11, МФО - 307770, код ЄДРПОУ - 14360080), заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.07.2019 по процентам за користування кредитом, станом на 23.12.2020 в розмірі 4847,82 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок сім гривень вісімдесят дві копійки) та 3405 (три тисячі чотириста п`ять) гривеньсудового збору за подачу апеляційної скарги.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року в частині судового збору змінити, збільшивши суму судового збору, стягнутогоз ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» з 1429,36 (одна тисяча чотириста двадцять дев`ять) гривень 36 копійок до 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесяти гривень).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: