КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/127/22

20 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Ящук Т.І.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Комунального підприємства «Київтеплоенерго» Лопатіна Костянтина Олександровича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бабич Н.Д., у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

04 січня 2022 року Комунальне підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулися до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Зазначає, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги №601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії.

Вказує на те, що квартира АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідачка від послуг централізованого опалення або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялась.

Зазначає, що відповідачка своєчасно не сплачувала кошти за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в результаті чого утворилась заборгованості.

З огляду на вище викладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5288,23 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3051,82 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23545,80 грн. та заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12711,82 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 545,80 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 12 711,82 грн., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 270,00 грн. та витрати, понесені в зв`язку з розглядом справи в сумі 33,00 грн., а всього разом 38 560,62 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 17 травня 2022 року представник позивача Комунального підприємства «Київтеплоенерго» Лопатін Костянтин Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення яким вказані позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період до 01 травня 2018 року з підстав спливу строку позовної давності є незаконним і необґрунтованим та ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що підставою відмови у задоволенні позовних вимог стало застосування судом строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до 01.05.2018 року, проте позивачу стало відомо про вказану заборгованість лише 11.10.2018 року після підписання договору про відступлення права вимоги від 11.102018 року № 602-18 .

Вказує на те, що при ухваленні рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції не врахував, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово- комунальні послуги щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, тобто, зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Вказує на те, що якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а отже і перебіг строку позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Окрім того зазначає, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 1 постанови КМ України № 211 від 11 березня 2020 року установлено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року, а відтак строк позовної давності суд мав обраховувати, починаючи з березня 2017 року.

Звертає увагу суду, що з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було здійснено оплату послуг з централізованого опалення у лютому 2017 року в сумі 2 289,02 грн., в березні 2017 року в сумі 4 668,24 грн., в травні 2017 року в сумі 411,51 грн., в червні 2017 року в сумі 411,51 грн., в жовтні 2017 року в сумі 524,08 грн., в листопаді 2017 року в сумі 2 024,29 грн., в грудні 2017 року в сумі 1553,58 грн., в січні 2018 року в сумі 1 488,58 грн., в лютому 2018 року в сумі 1 488,58 грн., в березні 2018 року в сумі 1 136,27 грн., в квітні 2018 року в сумі 161,56 грн., в травні 2018 року в сумі 704,52 грн., тобто, строк позовної давності було перервано.

З урахуванням вище викладеного, апелянт вважає, що ним не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих до 01 травня 2018 року.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 73)

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку №2 до цього договору (а.с. 12).

Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18 позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 5 288,23 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 051,82 грн. за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 7-8)

Відповідно до наданого КП «Київтеплоенерго» розрахунку ОСОБА_1 має заборгованість по оплаті наданих їй послуг, зокрема: заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23545,80 грн. та заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12711,82 грн.(а.с. 7-13).

Задовольняючи частково позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» та, стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 545,80 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 12 711,82 грн., суд першої інстанції посилався на те, що відповідачка взятих на себе зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконала, прострочила виконання грошового зобов`язання, а тому вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з централізованого опалення з 01 травня 2018 року в розмірі 23545,80 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 12711,82 грн.. грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі представник позивача Комунального підприємства «Київтеплоенерго» Лопатін Костянтин Олександрович просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Отже, рішення Святошинського районного суду м. Києва в частині задоволення вимог позивача сторонами не оскаржується, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5288,23 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3051,82 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог КП «Київтеплоенерго» в частині стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5288,23 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3051,82 грн., суд першої інстанції посилався на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаними позовними вимогами, відповідачкою подано заяву про застосування до вказаних позовних вимог позовної давності, а тому вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Разом з тим, в рішенні суду першої інстанції відсутній висновок щодо наявності порушеного права, на захист якого подано позов, щодо обґрунтованості і доведеності позовних вимог. Вказані помилки підлягають виправленню апеляційним судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5288,23 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3051,82 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 545,80 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 12 711,82 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

На підтвердження своїх позовних вимог у даній справі позивачем до позовної заяви було долучено лише розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з 01 травня 2018 року по 01 серпня 2021 року. Розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до 01 травня 2018 року позивачем КП «Київтеплоенерго» до суду першої інстанції надано не було.

З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені позивачем в позовній заяві доводи щодо наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5288,23 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3051,82 грн. є необґрунтованими, оскільки до суду першої інстанції не було надано розрахунків заборгованості відповідачки за вказані спожиті послуги , яка виникла до 01.05.2018 року, а тому суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити доводи позивача та заперечення відповідачки щодо наявності у відповідачки такої заборгованості, період її виникнення, правильність застосованих позивачем тарифів при обчисленні суми заборгованості, сплату відповідачкою платежів за вказаний період та наявність підстав для застосування позовної давності відповідно до поданої відповідачкою заяви від 31.01.2022 року.

До апеляційної скарги представником позивача Комунального підприємства «Київтеплоенерго» Лопатіним Костянтином Олександровичем було долучено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 липня 2015 року по 01 квітня 2022 року, проте, колегія суддів не може прийняти вказаний розрахунок заборгованості в якості нового доказу у справі з огляду на вимоги ч.3 ст. 367 ЦПК України, якою передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В апеляційній скарзі представник позивача не зазначає причин, які перешкоджали позивачу надати зазначений доказ до суду першої інстанції.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що, застосовуючи до спірних правовідносин позовну давність, суд першої інстанції не з`ясував та не зазначив в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду та відмовив у задоволенні позову Комунального підприємства «Київтеплоенерго» в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5288,23 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3051,82 грн. лише з підстав спливу строку позовної давності за вказаними вимогами, з огляду на подану відповідачкою заяву, а тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню .

З огляду на те, що відповідно до вимог ст.ст. 77,80,81 ЦПК України позивачем не надано до суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у відповідачки існує заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5288,23 грн. та заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3051,82 грн., колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Комунального підприємства «Київтеплоенерго» Лопатіна Костянтина Олександровича підлягає частковому задоволенню, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5288,23 грн. та заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3051,82 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав їх недоведеності.

Керуючись ч.4 ст. 319, ч.1 ст. 322 ЦК України, ст.1, ч.3 ст. 20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги, ст.ст. 19,25 Закону України " Про теплопостачання", ст. ст. 77,80,81, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Комунального підприємства «Київтеплоенерго» Лопатіна Костянтина Олександровича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимоги Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5288,23 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3051,82 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5288,23 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3051,82 грн. відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: