Справа № 539/257/22
Провадження № 2/539/527/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Даценка В.М.,

при секретарі судового засідання Джадан І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа по справі приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа по справі приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя.

В заяві вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 .

В 2012 році ОСОБА_6 та вони створили сім`ю та почали проживати без реєстрації шлюбу. Вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом харчувались, проживали в одному будинку що належав їй, разом здійснювали виховання двох її дітей від першого шлюбу. В спілкуванні з оточуючими, сусідами, друзями та родичами вони позиціонували себе як чоловік та дружина, та відповідним чином зверталися один до одного.

Подружжя забезпечувало один одного, разом здійснювали грошові заощадження, приймали рішення щодо їх витрати, разом придбавали нерухоме та рухоме майно, а саме, в 2015 році квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; в 2021 році - автомобіль Ford Fiesta, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Після придбання, вказані об`єкти ними спільно використовувались, а саме: в придбаній на ім`я померлого квартирі вона надавала послуги масажиста, автомобіль постійно використовувався як ОСОБА_6 так і нею.

Вони разом святкували сімейні свята, в тому числі річницю весілля, котрою вважали день знайомства та щорічно його відзначали.

ОСОБА_6 виконував всі обов`язки батька по відношенню до її дітей, відвідував школу, спортивні змагання та інші заходи шкільного життя, забезпечував відпочинок дітей та вирішував всі побутові проблеми, поводив себе по відношенню до них як батько.

Спільне проживання припинилось в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 . До самого дня смерті вона проживала разом з померлим за адресою АДРЕСА_2 , де вони вели спільне господарство.

Поховання вона здійснювала за власний рахунок.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

Позивач прийняла спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу.

Встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим має для неї юридичне значення, адже це є визначальною підставою для визнання за нею права на спільне сумісне майно подружжя та, в разі згоди інших спадкоємців, отримати права на спадкове майно після померлого.

Прохала суд встановити факт її проживання разом із ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2012 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 та залишити за ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину зазначеної квартири та визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Ford Fiesta, легковий хетчбек, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 та залишити за ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину вищевказаного автомобіля.

Судові витрати прохала покласти на неї.

12.04.2022р. від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, де вказано, що до матеріалів позовної заяви позивача додано договір-купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 від 30 квітня 2015 року, де в розділі 6 пункту 6.1. указано, що до підписання цього договору Сторонами до відому продавця нотаріусом доведено зміст заяви покупця від 30.04.2015 року про те, що він не одружений (удівець) та що предмет договору купується за грошові кошти, які не є спільною сумісною власністю, є його особистою приватною власністю. Даний договір купівлі продажу квартири особисто підписаний ОСОБА_6 .

Також в нотаріальній конторі мається сама заява в оригіналі, яка особисто написана ОСОБА_6 та ним підписана від 30.04.2015 року з приводу придбання ним особисто за власні кошти квартири АДРЕСА_3 .

Ці факти спростовують ті обставини, на які посилається позивачка ОСОБА_1 в своїй позовній заяві, про те що в 2012 році ОСОБА_6 та ОСОБА_1 створили сім`ю та почали проживати без реєстрації шлюбу.

Акт від 05 липня 2021 року складений спеціалістом сектору по роботі з ОСОБА_7 та сусідів про факт постійного проживання разом за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_6 з ОСОБА_1 не є документом, який підтверджує дані обставини.

Враховуючи викладене все майно яке придбано ОСОБА_6 померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 як рухоме так і не рухоме є таким, що придбано ним особисто за його власні кошти.

В задоволенні позову прохає відмовити.

02.05.2022р. від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що вказані доводи відповідача з приводу придбання квартири та п. 6.1 у договорі купівлі-продажу не є належним доказом, оскільки одностороння заява одного з подружжя про відсутність зареєстрованого шлюбу (що є абсолютною правдою), та походження коштів (що не відповідає дійсності) не свідчить про відсутність спору між учасниками фактичних шлюбних відносин.

Така позиція неодноразово оголошувалась Верховним Судом, котрий прийшов до висновку, що навіть письмова, нотаріально посвідчена заява іншого з подружжя (зареєстрованого) та положення Договору - не мають правового значення в таких випадках.

Зазначена позиція міститься в Постанові від 29 липня 2020 року справа № 127/16354/17; Постанові від 22 травня 2019 року справа № 523/8319/14-ц.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими, а відзив таким, що не спростовує підстави зазначені в позовній заяві. Позов прохає задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Антіхович В.В. заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Вважають, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання позивача та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суду не надано, а тому прохали у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа по справі приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В. в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою, в яких просила справу розглядати без її участі, щодо заявлених вимог покладається на рішення суду.

Дослідивши обставини справи, докази, заслухавши сторону позивача та відповідачів, суд приходить до наступних висновків.

Кожна особа, як убачається зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним Кодексом України.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 24.06.2021 року).

Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, зокрема, квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.04.2015 року, зареєстрованим в реєстрі за №344(а.с.34, 35) та автомобіль Ford Fiesta, легковий хетчбек, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , договір купівлі- продажу транспортного засобу 8045/2021/2518899 від 07.04.2021 року(а.с.36,38).

Позивач просить встановити факт її проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з цим наведене майно, придбане в цей період, просить визнати спільною сумісною власністю та поділити його.

Під час розгляду справи судом досліджено наступні письмові докази.

Позивачкою надано заяву ОСОБА_6 від 13.04.2018 року до голови профспілкового комітету В.І.Лукаша про дозвіл на відвідання оздоровчого комплексу 15.04.2018 року, в якій членам його сім`ї зазначені дружина ОСОБА_1 та пасинок ОСОБА_8 .

Відповідно до акту від 05.07.2021 року, складеного спеціалістом сектору по роботі з ОСН ОСОБА_9 та сусідів, ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_6 постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 та вели спільне господарство. Поховання ОСОБА_6 здійснювала ОСОБА_1 за власний рахунок.

Також надані накладні та чеки про придбання товарів, в зв`язку з похованням ОСОБА_6 . Накладні складені на ОСОБА_1 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 165 від 24.06.2021 року його одержувачем є ОСОБА_1 .

На численних фотокартках зафіксовані окремі епізоди з життя ОСОБА_6 та ОСОБА_1 під час проведення свят, спільного відпочинку, тощо.

В свою чергу представником відповідачів суду надано заяву ОСОБА_6 до нотаріуса, яку він оформив при придбанні спірної квартири. В заяві померлий зазначив, що не одружений, однією сім`єю ні з ким не проживає.

Допитаний в якості свідка відповідно до ст.234 ЦПК України ОСОБА_4 суду повідомив, що є сином померлого ОСОБА_6 . Категорично заперечив той факт, що ОСОБА_1 проживала з його батьком з 2012 року однією сім`єю. З 2012 року батько постійно проживав з ним в будинку АДРЕСА_4 , в якому і помер. Саму позивачку бачив лише одного разу у 2018 році разом з батьком, яку він представив як наймодавця. Після смерті батька незнайомі люди з будинку батька почали вивозити речі, що стало причиною його звернення до поліції. Не заперечує той факт, що похорони батька були проведені в будинку по АДРЕСА_2 .

Допитана в якості свідка відповідно до ст.234 ЦПК України ОСОБА_10 суду повідомила, що ОСОБА_6 був її сином. Категорично заперечила той факт, що її син мав стосунки з ОСОБА_10 . Останні два роки її син мав стосунки з жінкою на ім`я ОСОБА_11 з м.Миргорода. ОСОБА_6 придбав спірну квартиру для неї, однак вона не бажала туди переїжджати, оскільки хотіли жити в своєму приватному будинку. Від права на цю спадщину на користь інших осіб вона ніколи не відмовлялася. На похороні сина вона не була присутня, однак знає, що сина ховала її дочка.

За клопотанням представника позивача судом допитані наступні свідки.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 суду повідомили, що знають позивачку та померлого як друзів. Їх відносини можуть охарактеризувати як сімейні, оскільки з 2012 року жили однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, робили ремонт, купляли продукти.

Свідок ОСОБА_15 підтвердила такі показання свідків. Також зазначила, що ОСОБА_6 не одружився на ОСОБА_16 тому, що був віруючою людиною, свого часу повінчався з попередньою дружиною, яка померла, а тому протягом 10 наступних років не мав права укладати новий шлюб. Квартиру придбали з метою здачі в оренду.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомив, що є сином позивачки. ОСОБА_6 проживав з позивачкою однією сім`єю близько 10 років, спільно вели господарство. Для нього ОСОБА_6 був як батько. Підтвердив, що останній був віруючою людиною та по своїм переконанням не міг одружитися з позивачкою до спливу 10 років після смерті попередньої дружини.

Свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що є кумом ОСОБА_16 та однокласником ОСОБА_6 . Вказав, що вони жили по вулиці Депутатській, вели спільне господарство. З ними він дружив сім`ями. За життя придбали автомобіль. Грошима допомагали батьки ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_19 підтвердила, що брала участь при складанні акту щодо проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . Підтвердила, що останніх вона бачила один/два рази на тиждень за місцем проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 . Також була свідком того, що ОСОБА_6 робив ремонт цього будинку та проводив час з молодшим сином ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_20 суду повідомила, що також брала участь при складанні акту в липні 2021 року. Підтверджує, що ОСОБА_6 часто приходив до ОСОБА_1 , вони разом їздили на автомобілі та проводили час в парку. За місцем проживання ОСОБА_1 . ОСОБА_6 поводився, як господар. На її думку, вони проживали як одна сім`я.

Також за клопотанням представника відповідача допитані такі свідки.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що працює головою профспілкового комітету ЛВУМГ. Право відвідування оздоровчого комплексу підприємства мають дружини працівників за їх заявою. Однак, в особовій справі працівника ОСОБА_6 відсутня інформація про офіційне одруження. Одного разу ним помилково було підписано заяву ОСОБА_6 про надання дозволу на відвідування оздоровчого комплексу, в якому дружиною вказано ОСОБА_1 та її сина (на яку посилається позивачка). Однак, після того як він виявив цю помилку дозвіл на відвідування оздоровчого комплексу ОСОБА_1 він не надавав.

Свідок ОСОБА_9 підтвердила, що як секретар сектору по роботі з ОСН ЛМР вона складала акт про проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана інформація була зазначена на підставі пояснень голови вуличного комітету та свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що є головою вуличного комітету, а ОСОБА_1 є її сусідкою, однак з нею вона майже не спілкується. Зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 разом не проживали. ОСОБА_6 вона бачила лише одного разу, в розмові з нею він вказав, що їде до ОСОБА_1 в особистих справах. Зазначила також, що потім декілька разів бачила автомобіль ОСОБА_6 та припускає, що цим автомобілем керували діти ОСОБА_1 . Підтвердила те, що секретар сектору по роботі з ОСН ЛМР ОСОБА_9 в телефонній розмові розпитувала її про стосунки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , на що вона вказала, що разом вони не проживали.

Свідок ОСОБА_23 суду повідомила, що ОСОБА_1 є її сусідкою, а її колишній чоловік був її однокласником. Вказує на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 разом не проживали, про їх інтимні стосунки вона нічого не знає. При цьому зазначила, що з 2015 року ОСОБА_6 працював у ОСОБА_1 найманим працівником, виконував ремонтні роботи.

Свідок ОСОБА_24 суду повідомив, що є другом ОСОБА_6 з дитинства, при цьому вони разом працювали на підприємстві. ОСОБА_6 характеризує як особу, яка одночасно перебувала в інтимних стосунках з багатьма дівчатами, одною з яких була ОСОБА_1 , про що він особисто йому розказував. Також вказав, що на роботу ОСОБА_6 виїжджав зі свого будинку по АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_25 , вказав, що був сусідом ОСОБА_6 , який проживав по АДРЕСА_4 . Вказав, що ОСОБА_6 постійно проживав за вказаною адресою один. Коли після його смерті до будинку приїхали діти ОСОБА_1 по речі ОСОБА_6 здивувався, з цього приводу на місце пригоди приїжджали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_26 суду повідомила, що була сестрою ОСОБА_6 та є кумою ОСОБА_1 . Зазначила, що її брат не проживав з ОСОБА_1 однією сім`єю, а проживав по АДРЕСА_4 . Це підтверджується зокрема тим, що на обід він приїжджав до неї та мами, саме вона водила його до лікаря. Однак підтвердила, що брат мав з ОСОБА_1 інтимні стосунки. Разом із тим, такі ж стосунки мав і з іншими дівчатами. Також зазначила, що брат працював у ОСОБА_1 найманим працівником. Свою квартиру він здавав ОСОБА_1 в оренду, яка в цьому приміщенні працювала масажистом. Похорон брата проводився за її кошти, які вона передала ОСОБА_1 . Безпопсередньо процедуру поховання було здійснено з будинку ОСОБА_1 , оскільки в будинку брата не було необхідного заїзду. Також зазначила, що стосунки з позивачкою в неї зіпсувалися після того, як вона почала забирати з будинка ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 його особисті речі. Вважає, що саме їх мама та його син, який при цьому має діагноз ДЦП, повинні бути спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 .

Також в судовому засіданні досліджені матеріали кримінального провадження № 0000268 за фактом крадіжки речей з будинку в АДРЕСА_5 в період часу з 25.06.2021 року по 07.07.2021 року.

Так, допитана в якості свідка ОСОБА_27 повідомила, що ОСОБА_6 знаходився в стосунках з ОСОБА_1 близько 9 років.

Свідок ОСОБА_4 повідомив слідчого, що у 2012 році після смерті матері батько офіційно ні з ким не проживав, однак близько 8 років мав стосунки з ОСОБА_1 . З останньою у нього склалися неприязні стосунки. В будинку по АДРЕСА_5 проживав він та його батько. Останній іноді їздив до ОСОБА_1 , щоб допомогти по господарству. В 2020 році після сварки з батьком він поїхав на заробітки до м.Києва, а батько залишився проживати по АДРЕСА_5 . Після смерті батька подав заяву на спадщину та після цього йому повідомили, що ОСОБА_1 почала вивозити речі з будинку по АДРЕСА_5 .

Свідок ОСОБА_26 повідомила слідчого, що ОСОБА_6 після смерті дружини мав відносини з ОСОБА_1 і вони разом проживали в його будинку по АДРЕСА_5 , однак у неї не склалися відносини з ОСОБА_4 , а тому вона переїхала до свого будинку по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_6 до неї іноді приїжджав. Після смерті ОСОБА_6 вона з ОСОБА_1 домовилися деякий час не подавати заяви на спадщину померлого, але потім їй стало відомо, що ОСОБА_1 почала перевозити речі з будинку по АДРЕСА_5 .

Релевантна судова практика.

Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17).

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16).

Спільна присутність на святах та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15).

Сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц).

Повертаючись до обставин цієї справи, суд виходить з наступного.

Зібрані у справі докази підтверджують той факт, що після смерті дружини з 2012 року ОСОБА_6 мав близькі стосунки з ОСОБА_1 . Наведене підтверджується чисельними показаннями свідків, фото та письмовими доказами. Заперечення окремих свідків цього факту не є переконливими, оскільки не узгоджуються з іншими доказами у справі, в тому рахунку і показаннями самих відповідачів.

Таким чином, суть цього спору зводиться до вирішення питання щодо характеру цих відносин, тобто чи переросли вони в усталені відносини, які притаманні подружжю.

Вирішуючи поставлене питання, суд виходить з наступного.

Перш за все, слід зазначити, що інститут фактичних шлюбних відносин є відносно новим і введений у національне законодавство Сімейним кодексом України. Його правова конструкція перебуває на стадії усвідомлення нашим суспільством. Набагато глибші історичні традиції в культурі українського суспільства має офіційна форма укладання шлюбу, з правовою природою якого громадяни починають знайомство з дитинства.

Що стосується ОСОБА_6 , то матеріали справи вказують на його схильність саме до офіційного оформлення сімейних відносин, про що свідчить його попередній шлюб.

Таким чином, позивачка повиннна навести аргументи, які б могли переконати суд в тому, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 дійсно мали намір проживати однією сім`єю, однак без реєстрації шлюбу, усвідомлювали правові наслідки такого проживання, однак з урахуванням певних обставин відмовилися від офіційного оформлення своїх відносин.

З цього приводу переважна кількість свідків не змогла пояснити мотиви ОСОБА_6 щодо відмови укладати шлюб. Такі пояснення спробували надати свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , які зазначили, що ОСОБА_6 був релігійною людиною і саме з цих причин за канонами віри після смерті дружини протягом десяти років не мав права одружуватися.

Однак, всі зібрані у справі докази не свідчать про те, що ОСОБА_6 був релігійною людиною. Такі обставини категорично заперечують його родичі, зокрема сестра ОСОБА_26 . Відтак такі аргументи суд відхиляє, як необґрунтовані. Такі пояснення свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_15 суд визнає оціночними судженнями.

Таким чином, у справі відсутні докази того, що ОСОБА_6 , схильний до офіційної реєстрації сімейних відносин, мав суттєву причину свідомо обрати іншу форму відносин з ОСОБА_1 , а саме спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Крім того, обставиною, яка могла б вказувати на проживання однією сім`єю, є наявність спільного місця проживання.

Встановлено, що будинок ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , в той час як власністю ОСОБА_6 є будинок по АДРЕСА_4 .

З цього приводу свідки позивача та відповідачів, які є їхніми друзями або родичами, дають суперечливі показання, від категоричного заперечення факту проживання в одному будинку, до абсолютного визнання цього факту. Такі показання не узгоджуються з іншими доказами у справі. Відтак, показання таких свідків з цього приводу не має для суду істотного доказового значення.

Разом із тим, показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 узгоджуються з іншими доказами у справі та в сукупності дають підстави суду прийти до таких висновків.

Місцем проживання ОСОБА_6 і його померлої дружини був будинок по АДРЕСА_4 . В цьому будинку після смерті дружини ОСОБА_6 продовжував проживати разом із сином ОСОБА_4 .

Деякий проміжок часу в цьому будинку проживала і ОСОБА_1 , однак через неприязні відносини з ОСОБА_4 переїхала проживати у власне помешкання. В свою чергу ОСОБА_6 продовжив проживати в цьому будинку.

Наступне проживання в будинку по АДРЕСА_4 , а не разом із ОСОБА_1 , можливо пояснити небажанням ОСОБА_6 травмувати сина ОСОБА_4 і необхідністю догляду за ним. Однак встановлено, що після того як син у 2020 році залишив будинок ОСОБА_6 продовжував проживати в будинку по АДРЕСА_4 , де і помер.

Наведе свідчить про те, що ОСОБА_6 протягом життя мав тісний зв`язок саме зі своїм житлом по АДРЕСА_4 .

Що стосується будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , то матеріали справи не дають підстав для висновку, що цей будинок мав для ОСОБА_6 аналогічне значення.

Встановлено, що ОСОБА_6 дійсно відвідував ОСОБА_1 за цією адресою, також вбачається, що ним проводилися ремонтні роботи в цьому будинку. Однак, матеріали справи вказують на те, що перебування ОСОБА_6 за цією адресою з 2012 року не мало систематичного характеру. Зокрема, свідки позивачки вказують про 1,2 дні на тиждень.

При цьому суд відхиляє як доказ акт від 05.07.2021 року, складений спеціалістом сектору по роботі з ОСН, в якому вказано про спільне проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . В судовому засіданні в якості свідків були допитані всі автори цього акту. Аналіз цих показань дає підстави для висновку, що відомості про спільне проживання за вказаною адресою є оціночним судженням та не ґрунтується на ретельно досліджених обставинах справи.

Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не мали постійного спільного місця проживання.

Також ознакою проживання однією сім`єю є ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, тощо.

На підтвердження факту ведення спільного господарства позивач посилається на численні показання свідків.

Разом із тим, як вже було зазначено свідки позивача переважно є її друзями або родичами, такі показання прямо суперечать показанням друзів та родичів відповідача. При цьому вказані показання свідків позивача переважно мають оціночний характер, ґрунтуються на аналізі окремих епізодів життя ОСОБА_6 та ОСОБА_1 : спільне прибирання господарства, спільне відвідування магазинів та придбання речей, присутність на святах, ремонт будинку, тощо.

Більш ґрунтовний аналіз ситуації з урахуванням показань «нейтральних» свідків і письмових доказів вказує на те, що наведені факти були лише епізодами життя ОСОБА_6 , який поряд із цим, зокрема, проживав і у власному будинку, вів у ньому господарство, доглядав свого сина від першого шлюбу ОСОБА_4 .

Акт від 05.07.2021 року, складений спеціалістом сектору по роботі з ОСН, в якому зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вели спільне господарство з 2012 року, відхиляється з причин, зазначених вище.

Відтак, у справі не зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вели спільне господарство.

Крім того, істотне значення також має аналіз поведінки ОСОБА_6 , в якій він визначає своє сімейного коло.

Докази у справі вказують на те, що син, сестра та мати ОСОБА_6 безумовно ідентифікувалися ОСОБА_6 , як члени його сім`ї. Цей факт не заперечується позивачкою. При цьому вказані особи категорично заперечили той факт, що ОСОБА_1 була прийнята в сімейне коло.

З приводу цього ОСОБА_1 посилається на заяву ОСОБА_6 від 13.04.2018 року до голови профспілкового комітету В.І.Лукаша про дозвіл на відвідання оздоровчого комплексу 15.04.2018 року, в якій членам його сім`ї зазначені дружина ОСОБА_1 та пасинок ОСОБА_8 .

Однак, допитаний в якості свідка ОСОБА_21 , голова профспілкового комітету ЛВУМГ, повідомив, що такий дозвіл було надано помилково. За правилами закладу його відвідування дозволялося лише членам сім`ї працівника. З метою дотриматися бюрократичної форми заяви ОСОБА_6 і було вказано їх як членів своєї сім`ї.

Таким чином така заява не відображає особисті стосунки вказаних осіб.

В свою чергу в заяві до нотаріуса, яку він оформив при придбанні спірної квартири, ОСОБА_6 зазначив, що не одружений та однією сім`єю ні з ким не проживає.

Доказове значення цієї заяви, з огляду на ретельність процедури нотаріального посвідчення договору, істотно переважає заяву до голови профспілкового комітету В.І.Лукаша.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265, 293,294,315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Радивонівка Великобагачанського району, Полтавської області, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_4 ( адреса місця проживання АДРЕСА_5 , РНОКПП не відомий) та ОСОБА_5 (адреса місця проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП не відомий), третя особа по справі приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В.(адреса місця знаходження: м. Лубни Полтавської області, проспект Володимирський, 128/2), про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.10.2022.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко