Справа № 553/4206/22
Провадження № 2-з/553/71/2022
У Х В А Л А

Іменем України

20.09.2022м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави Грошова Н.М., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про надання правової допомоги, стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

До Ленінського районного суду м.Полтави надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивачем заявлено позовні вимоги:

- розірвати договір №25 від 25.06.2019 з адвокатом Мітченок Ю.О. про надання юридичних послуг;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 28 470,00 гривень, три відсотки річних за період з 13.09.2019 по 07.09.2022 у розмірі 2557,62 гривень, інфляційні втрати за період з 13.09.2019 по 07.09.2022 у розмірі 10 917,51 гривень;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 700 000,00 гривень.

Одночасно з позовною заявою подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони на відчуження рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви посилається на те що, вказані заходи забезпечення позову пов`язані з предметом спору та спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Зазначає, що станом на день звернення до суду відповідач грошові кошти у розмірі 28470,00 грн. не повернув, а тому існує вірогідність втрати власних коштів та не виплати відповідачем присудженої суми моральної шкоди, що значно ускладнить відновлення порушених прав позивача та буде підставою для ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду. Вважає, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Заява розглядається судом відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали цивільної справи в межах вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пункту першого та третього частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 183/5864/17-ц, провадження № 61-38692св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначено, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Так, докази на підтвердження загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову позивачем ОСОБА_1 не надані. Сама по собі подача позову ще не є підставою для накладення арешту на майно відповідача. Позивач не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами, що дії відповідача спрямовані на відчуження у будь-який спосіб належного йому майна.

Тому, самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, докази на підтвердження існування та належності відповідачу ОСОБА_2 будь-якого майна позивачем не надані.

Так, заявник просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу. При цьому заявником не надано інформації про наявність такого майна, доказів щодо його вартості на час звернення із позовом, що позбавляє суд можливості перевірити співмірність вказаних заходів забезпечення та заявлених позовних вимог.

Окрім того, накладення арешту в цілому на усе майно, без конкретизації його виду, розміру, буде порушувати права відповідача.

Таким чином, враховуючи предмет позову та заявлені вимоги, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не доведена необхідність вжиття відповідних заходів та судом не встановлено обставин, які свідчать, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Керуючись ст. ст.149-153, 259, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про надання правової допомоги, стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Суддя: Н.М. Грошова