Справа № 504/2278/14-ц
провадження № 2/504/16/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2022смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Доброва П.В.,

при секретарі Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області про визнання недійсним свідоцтва на спадщину за законом та визнання права на спадщину, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, виділення в натурі та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва на спадщину за законом та визнання права на спадщину.

Свій позов позивачка обґрунтовувала тим, що відповідачем невірно здійснено оформлення спадщини, яка залишилася після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що на початку листопада 2013 року при перегляді речей, які залишилися після смерті матері ОСОБА_4 , позивачкою було знайдено заповіт, який був складений та належним чином оформлений її батьком ОСОБА_3 , до смерті, у відповідності до якого єдиним спадкоємцем належної йому (батьку) Ѕ частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є позивачка ОСОБА_1 . Також позивачка зазначила, що ОСОБА_4 дружина померлого ОСОБА_2 та мати позивачки, фактично відмовилася від Ѕ частини вказаного дому, який був придбаний нею та батьком позивачки під час шлюбу, тому єдиним власником будинку на момент смерті був батько позивачки ОСОБА_3 . З огляду на викладене просить суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.11.2002р. ОСОБА_1 Комінтернівською державною нотаріальною конторою Одеської області, зареєстроване в реєстрі за № 2779, на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право на частину спадщини, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_3 , а саме на ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- встановити порядок виконання судового рішення шляхом зобов`язання Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області оформили та видати:

- ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з однієї черепашникової будівлі, зазначеної на схематичному плані під літ. «А», з прибудовою літ «А1» - жилою площею 56,7кв.м., загальною площею 101,1кв.м., а також надвірних господарчих будівель та споруд: літ. «Б» - котельні, «В» - сараю, «Г» - підвалу, «Д» - сараю, № 1-2 огорожі, І цистерни, ІІ брукування, розташованого на земельній ділянці площею 1589кв.м.

14 липня 2014 року ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенко В.К. провадження у справі відкрито, запропоновано відповідачам надати до суду письмові заперечення проти позову.

23 липня 2014 року від державного нотаріуса Лисак А.В. надійшов лист за № 1409/02-14 з проханням цивільну справу за № 504/2278/14-ц слухати за їх відсутністю (а.с.14). Аналогічні листи були надіслані до суду 15.03.2016р. за № 447/01-16 (а.с.111) та 18.05.2016р. за № 885/01-16 (а.с.120).

29 вересня 2014 року від адвоката Каплі Т.А., представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача, ОСОБА_2 , надано до суду заперечення (а.с. 25-26) проти позову, обґрунтоване тим, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.10.2012року, яке набрало законної сили, встановлені всі обставини справи, що стосуються спадкового майна житлового будинку АДРЕСА_1 , та фактично встановлені долі сторін: ОСОБА_2 належить Ѕ частина спадкового майна, яка складається з 1/3 частки майна, що залишилася після смерті його батька, та 1/6 частка майна, що залишилася після смерті матері. Також рішенням суду визнане частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, відповідач зазначив, що при розгляді справи в 2011 році позивачка в судовому засіданні повідомила суд про те, що про заповіт їй було відомо ще в 1994 році та вона надавала нотаріусу заповіт, але 19.11.2002р. спадщина нею була оформлена за законом, а не за заповітом. Також ОСОБА_2 вважає, що позивачка ОСОБА_1 без поважних причин пропустила строк позовної давності щодо вимог про отримання спадщини за заповітом після смерті її батька, а тому в позові їй слід відмовити в повному обсязі.

09 грудня 2015 року позивачем надано клопотання про оголошення перерви на два тижні для можливості підготувати та подати до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с.101). Однак, такої заяви позивачем подано не було, позовні вимоги не змінювалися.

20 жовтня 2014 року ухвалою суду було витребувано з Комінтернівської нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 04 березня 2015 року залучено ОСОБА_2 в якості співвідповідача по справі та виключено зі складу третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору. Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про залучення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

У зв`язку із закінченням 5-ти річного терміну повноважень судді Барвенка В.К., 19.02.2016р. справу прийнято до розгляду суддею Вінською Н.В.

Ухвалою суду від 18.04.2016р. задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 про відвід судді Вінської Н.В.

Ухвалою суду від 28.04.2016р. цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Добровим П.В.

01 червня 2018 року ОСОБА_2 подана зустрічна позовна заява, в якій він просить:

- визнати за ним право власності та виділити в натурі Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1589кв.м;

- виділити в користування земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , розміром, що становить половину площі, яка перебуває в користуванні співвласників;

- зняти з реєстрації (припинити реєстрацію) на Ѕ частку житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 1589кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.10.2012року, яке набрало законної сили, встановлені всі обставини справи, що стосуються спадкового майна житлового будинку АДРЕСА_1 , та фактично встановлені долі сторін: ОСОБА_2 належить Ѕ частина спадкового майна, яка складається з 1/3 частки майна, що залишилася після смерті його батька, та 1/6 частка майна, що залишилася після смерті матері. Також рішенням суду визнане частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом.

Крім того, зазначив, що йому було відмовлено у задоволенні вимог про визнання за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що залишилися після смерті батька, оскільки судовому розгляду ця вимога не підлягала. Тільки в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв`язку із тим, що державний нотаріус Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області 22.07.2017 року відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на Ѕ частину спадкового майна, він звернувся із цим позовом до суду.

19 серпня 2022 року представник ОСОБА_2 адвокат Поночовна Т.Б. надала до канцелярії Комінтернівського районного суду Одеської області заяву, відповідно до якої просить позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом до ОСОБА_1 в частині виділу в натурі Ѕ частини спірного житлового будинку та виділу в користування земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 залишити без розгляду.

У справі двічі призначалася судово-будівельна експертиза (ухвалою суду від 15 березня 2021 року та 13 липня 2021року) об`єктом дослідження якої визначені наступні питання:

1. Якою є дійсна вартість житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент проведення експертизи?

2. Чи можливий поділ житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в ідеальних частках у двох варіантах: ѕ ОСОБА_1 та ј ОСОБА_2 ; Ѕ ОСОБА_1 та Ѕ ОСОБА_2 ?

3. Чи можливий поділ житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 в реальних частках? Вказати можливі варіанти з урахуванням можливих ідеальних часток у двох варіантах: ѕ ОСОБА_1 та ј ОСОБА_2 ; Ѕ ОСОБА_1 та Ѕ ОСОБА_2 .?

4. Які необхідно провести будівельні роботи для розподілу вказаного майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та яка вартість таких робот?

5. Яка є дійсна вартість житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ?

6. Чи можливий і в яких варіантах поділ в натурі житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ідеальних часток по 1/2 частці?

7. Якщо такий поділ неможливий, то які є варіанти поділу в частках близьких до ідеальних часток, який в такому разі розмір компенсації співвласників?

8. Яка вартість частин домоволодіння після поділу?

9. Які необхідно зробити будівельно технічні роботи по переобладнанню будинку в зв`язку з його розділом, вартість цих робіт?

10. Які можливі варіанти користування присадибною територією в АДРЕСА_1 відповідно до ідеальної частки кожного із співвласників житлового будинку?

11. Чи можливо розділити присадибну земельну ділянку і територію двору, виділивши кожній із сторін частину пропорціональну варіанту розділу будівель?

12. Де встановити межу розділу присадибної земельної ділянки і території двору?

13. Чи можливо при розподілі земельної ділянки встановити окремі шляхи підходу і під`їзду до будівель будинку кожній із сторін?

Проведення експертизи доручалося експертам Одеського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та судовому експерту Чорній Ю.П. Однак, жодну із експертиз проведено не було у зв`язку із тим, що сторонами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було надано додаткових документів, витребуваних експертами (а.с.129-131, 141).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 129 Конституції України основним засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1,4,5 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Виконкомом Фонтанської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області 15.11.1994р. видане Свідоцтво про смерть НОМЕР_1 (а.с.5).

На підставі Свідоцтва про право власності від 20.06.2002р., виданого на підставі рішення виконкому Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 9/3 від лютого 1995року, ОСОБА_3 належав в цілому житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 . (а.с.6).

19 листопада 2002 року ОСОБА_1 видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку під АДРЕСА_1 та складається з однієї черепашникової будівлі, зазначеної на схематичному плані під літ. «А», з прибудовою літ «А1» - жилою площею 56,7кв.м., загальною площею 101,1кв.м., а також надвірних господарчих будівель та споруд: літ. «Б» - котельні, «В» - сараю, «Г» - підвалу, «Д» - сараю, № 1-2 огорожі, І цистерни, ІІ брукування, розташованого на земельній ділянці площею 1589кв.м. (а.с.7).

Зазначене Свідоцтво на право на спадщину, видане 19.11.2002 року ОСОБА_1 державним нотаріусом Чос О.П., зареєстрованим в реєстрі за № 2779, рішенням Комінтернівського районного суду від 30.10.2012року у цивільній справі № 2-1341/11 визнане частково недійсним. Таким чином, вимога позивачки про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом не підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 15 лютого 2012 року в Комінтернівську державну нотаріальну контору Одеської області надано заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 . Також ОСОБА_2 просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 . (а.с.50). Факт прийняття спадкоємцем спадщини перевірено нотаріусом по спільному проживанню із спадкодавцем, що підтверджується штампом в паспорті про прописку з грудня 1980 року до цього часу та Довідці, виданій Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області 30.01.2012р. № 306 про прописку та проживання спадкодавця (а.с. 51 зворотній бік).

Крім того, факт прийняття спадщини ОСОБА_2 встановлений також рішенням суду від 30.10.2012р. Так, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим в будинку з 1980 року по теперішній час, відповідно до ст.ст.548, 549, 554 ЦК Української РСР фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_3 , та обґрунтовано на неї претендує.

Рішенням Комінтернівського суду від 30.10.2012 року також встановлено, що відмова від спадщини спадкоємиці ОСОБА_4 (дружина померлого ОСОБА_3 та мати позивачки та відповідача) здійснена з порушенням закону, що призвело до безпідставної видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року на цілий житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами в порушення прав інших спадкоємців.

15 лютого 2012 року листом Комінтернівської державної нотаріальної контори за № 237/02-14 ОСОБА_1 була поінформована про те, що ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, у зв`язку із чим їй було запропоновано повернути свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.11.2002р за реєстровим № 2779, для перерозподілу часток у спадщині між спадкоємцями та видачі нових свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я спадкоємців, які прийняли спадщину (а.с.56 зворотний бік).

Також, листом Комінтернівської державної нотаріальної контори від 15.02.2012р. за № 236/02-14 було повідомлено ОСОБА_2 про можливість отримання свідоцтва про право на спадщину за законом тільки після повернення раніше виданого свідоцтва ОСОБА_1 (а.с.56).

22.07.2017 року державний нотаріус Лиманської районної державної нотаріальної контори повідомив про неможливість видати на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.152).

Вислухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивачкою надано до суду копію заповіту від 13 лютого 1990 року, складеного ОСОБА_3 , яким він заповідав належну йому Ѕ частину будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_1 (а.с.10). Однак, звернувшись до державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у січні 1998 року, ОСОБА_1 мала можливість отримати там відомості про наявність заповіту, але не скористалася цим правом. Крім того, заповіт по своїй суті не є документом, що спонукає спадкоємців до вчинення певних дій, зокрема прийняття спадщини саме за заповітом. Спадкоємці не позбавляються права на отримання спадщини за законом. ОСОБА_1 12 січня 1998 року звернулась до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого батька і отримала таке свідоцтво 19 листопада 2002 року. Отже наявність чи відсутність заповіту батька не вплинуло на той час на об`єм її прав і обов`язків.

Тому, позовна вимога ОСОБА_1 зобов`язати Комінтернівську державну нотаріальну контору оформити та видати їй свідоцтво на спадщину за заповітом є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене, спадкування майна померлого ОСОБА_3 між спадкоємцями проводиться за законом.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1267 ЦК України закріплено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Судом встановлено, що спадщину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 фактично прийняли у спадок його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Інших спадкоємців на момент розгляду справи не виявлено. Але свідоцтво про право на спадщину за законом отримала лише ОСОБА_1 .

Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, що втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, однак, була чинною на момент звернення до нотаріуса ОСОБА_2 , вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до Закону України «Про нотаріат», Цивільного та Сімейного кодексів України нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, тощо), вживають заходи щодо спадкового майна, видають свідоцтва про право на спадщину.

Розділ 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначає, що на майно, що переходить за правом спадкування до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину, видача свідоцтва провадиться у строки, установлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщині інших спадкоємців. Письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, при переході майна за правом спадкоємства за заповітом до інших учасників цивільних відносин свідоцтво про право на спадщину видається цим особам. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування доказів перевіряє : факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво, перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Таким чином діючим законодавством передбачено порядок оформлення спадкових прав, зокрема отримання свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори заведено спадкову справу 12.01.1998року за № 2/98 та 19.11.2002року видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

За вказаних обставин, видане ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 є частково недійсними в частині визначення частки у спадковому майні, а проведення державної реєстрації права власності за нею є незаконною та підлягає скасуванню. А тому позовна вимога ОСОБА_2 про зняття з реєстрації (припинення реєстрації) на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1589кв.м, яка зареєстрована за ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30травня 2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

У зв`язку із тим, що державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_2 в отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позовна вимога про визнання права власності на Ѕ частку у спадковому майні підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню понесені останніми судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4,5,10-13,76-83,89,95,141,228,229,258,259,263-268,272,273 ЦПК України,ст.ст.11,15,16,319,328,392,1216,1217,1218,1267,1268,1296,1297,1301 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у задоволені позову до ОСОБА_2 , Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про спадщину за законом та визнання права на спадщину - відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, виділення в натурі частини будинку та земельної ділянки, зняття з реєстрації - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з однієї черепашникової будівлі, зазначеної на схематичному плані під літ. «А», з прибудовою літ «А1» - жилою площею 56,7кв.м., загальною площею 101,1кв.м., а також надвірних господарчих будівель та споруд: літ. «Б» - котельні, «В» - сараю, «Г» - підвалу, «Д» - сараю, № 1-2 огорожі, І цистерни, ІІ брукування, розташованого на земельній ділянці площею 1589кв.м.

Зняти з реєстрації (припинити реєстрацію) на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1589кв.м, яка зареєстрована за ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров