Провадження 22-ц/812/730/22 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

20 вересня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Царюк Л.М.,

із секретарем Ковальським Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухваленого 07 червня 2022 року під головуванням судді Репушевської О.В., в приміщенні цього ж суду, о 15 год. 25хв., повний текст рішення від цієї ж дати суд склав 17 червня 2022 року, у справі № 479/905/21, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, стягнення заборгованості з орендної плати, штрафних санкцій та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Агрофірма Корнацьких» про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, стягнення заборгованості з орендної плати, штрафних санкцій та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельних ділянок: площею 3.2322 га, кадастровий номер: :03:000:0046, та площею 3.2391 га, кадастровий номер: :03:000:0045, що розташовані на території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказані земельні ділянки позивачка успадкувала після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За життя спадкодавці уклали з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договори оренди зазначених земельних ділянок за №125/ВМ та №126/ВМ від 01 січня 2005 року, строком на 50 років.

Оскільки до неї в спадщину перейшло право власності на вказані земельні ділянки, то разом з цим правом до неї перейшло право на отримання орендної плати за користування земельною ділянкою.

Умовами договору оренди орендна плата повинна вноситись щорічно, до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі, у фіксованій грошовій сумі у розмірі 693 грн 45 коп.

Зазначала, що відповідач обов`язок орендаря, визначений умовами договору оренди, не виконав, орендну плату за 2017 рік сплатив їй лише після звернення до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з вимогою про виплату грошових коштів за оренду земельної ділянки.

Орендну плату за користування протягом 2018-2020 років земельними ділянками згідно вказаних договорів оренди не виплатив взагалі. Систематичне невиконання відповідачем обов`язків щодо своєчасної сплати орендної плати істотно порушує її права, як власника земельної ділянки.

Також вказувала, що згідно Указу Президента України від 02 лютого 2002 року №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» із подальшими змінами, розмір орендної плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення має становити не менше 3 відсотків визначеної, відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

За даними витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 25 червня 2020 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0046 становить 120 343 грн 33 коп., а земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0045 становить 120 600 грн 24 коп.

Тому, вважає, що розмір орендної плати за користування вказаними земельними ділянками має становити 3 610 грн 30 коп. та 3 618 грн 01 коп., відповідно.

Посилаючись на наведене, позивачка просила розірвати договори оренди; стягнути заборгованість за договором оренди №125/ВМ в розмірі 10 854 грн 03 коп., 3576 грн 07 коп. пені, 1 234 грн 11 коп., інфляційних втрат та 3% річних, що становить 573 грн.; стягнути заборгованості за договором оренди №126/ВМ у розмірі 10830 грн 90 коп.;3568 грн 45 коп. пені, 1231 грн 47 коп. інфляційних втрат та 3% річних, що становить 572 грн.

Також, просила стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі №125/ВМ від 01 січня 2005 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», площею 3,3 га, кадастровий номер: :03:000:0045, що розташована на території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на строк 50 років, який зареєстрований у Кривоозерському районному відділі МРФ ДП "Центр ДЗК при ДЗК України" 01 листопада 2006 року в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №70.

Розірвано договір оренди землі №126/ВМ від 01 січня 2005 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», площею 3,29 га, кадастровий номер: :03:000:0046, що розташована на території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на строк 50 років, який зареєстрований у Кривоозерському районному відділі МРФ ДП "Центр ДЗК при ДЗК України" 01 листопада 2006 року в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №71.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором №125/ВМ від 01 січня 2005 року, в розмірі 16237.21 грн., що складається: 10854.03 грн. - основного боргу, 3576,07 грн. - пені, 1234,11 грн. - інфляційних втрат, 573.00 грн. - 3% річних.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором №126/ВМ від 01 січня 2005 року, в розмірі 16202.82 грн., що складається: 10830.90 грн. - основного боргу, 3568,45 грн. - пені, 1231,47 грн. - інфляційних втрат, 572.00 грн. - 3% річних.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що підставою для розірвання договору оренди є систематична несплата орендної плати. Обов`язок ТОВ «Агрофірма Корнацьких» виплатити орендну плату ОСОБА_1 , як спадкоємцю після смерті орендодавця, виник з 26 грудня 2018 року. Відповідач не розрахувався з позивачем за орендною платою у розмірі, встановленому договором за період оренди земельних ділянок у 2018-2020 роках, що свідчить про систематичну невиплату орендної плати та наявність підстав для розірвання договору оренди.

Визнаючи розмір заборгованості з орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції вважав, що на товаристві лежить обов`язок сплатити орендну плату, розмір якої має бути не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а не 693 грн 45 коп., як зазначено у договорі оренди.

Крім того, спір стосується порушення грошового зобов`язання, отже, у силу статті 625 ЦК України є підстави для стягнення орендної плати з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих на суму заборгованості.

Також, задовольняючи позов в частині стягнення пені, суд врахував положення пункту 14 договору оренди, відповідно до якого передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що Указ Президента № 725/2008, яким внесено зміни до Указу Президента України від 2 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (далі Указ Президента № 92/2002) та збільшено мінімальний розмір орендної плати до 3 відсотків, має рекомендаційний характер, він був прийнятий після укладення сторонами договору й не може бути підставою для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати з 1,5 відсотка до 3 відсотків, отже, немає підстав нараховувати орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Звертає увагу, що Указ Президента України від 02 лютого 2002 року №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким передбачено зміну розміру орендної плати в розмірі 3% є підставою для перегляду внесення змін до умов договору в частині розміру орендної плати.

Апеляційна скарга також містить посилання на те, що стягнення судом пені, інфляційних втрат та 3% річних не грунтується на вимогах закону.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що набувши право на земельні ділянки, позивачка не повідомила орендаря, як це передбачено ст.31 Закону України «Про оренду землі» та ст. 148-1 ЗК України. Враховуючи, що позивачка не надала жодного доказу, який би свідчив, що відповідач чинив будь - які перешкоди для отримання орендної плати, слід вважати, що неотримання орендних платежів позивачкою викликано саме внаслідок порушення останньою положень ст. 148-1 ЗК України.

Вказаним обставинам суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки, чим порушив принцип змагальності судового процесу та рівності учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договорір оренди землі №125/ВМ, за яким відповідачу передано в оренду земельна ділянка площею 3.3 га, що розташована на території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено строком на 50 років та зареєстровано у Кривоозерському районному відділі МРФ 01 листопада 2006 року за №70.

За договором оренди №126/ВМ від 01 січня 2005 року, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» відповідач отримав в оренду земельну ділянку площею 3.29 га, що розташована на території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір укладено строком на 50 років та зареєстровано у Кривоозерському районному відділі МРФ 01 листопада 2006 року за №71.

Згідно даних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 15 квітня 2019 року приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М., позивачка успадкувала після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказані вище земельні ділянки:

- площею 3.2322 га, кадастровий номер: :03:000:0046, що розташована на території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.11);

- площею 3.2391 га, кадастровий номер: :03:000:0045, що розташована на території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.14).

Право власності ОСОБА_1 на зазначені земельні ділянки зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 15 квітня 2019 року за №163551438 та №163566266.

Наполягаючи на задоволенні позову, як на підставу для розірвання договорів оренди, позивачка посилалась на систематичну невиплату відповідачем орендної плати протягом 2018- 2020 років.

25 вересня 2020 року адвокат Непокульчицький В.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» з письмовою вимогою про виплату ОСОБА_1 , як спадкоємиці заборгованості з орендної плати за 2018-2019 роки у повному обсязі.

01 жовтня 2020 року дана вимога була отримана ТОВ «Агрофірма Корнацьких», однак заборгованість не сплачена.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, в якій були встановлені подібні правовідносини.

Пунктом 9 вищевказаних Договорів оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі шляхом видачі орендодавцю готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану суму у розмірі 693 грн 45 коп.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції (п.10 умов Договору).

Згідно Додатку №1 до Договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2005 року, орендна плата вноситься щорічно до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Відповідно до змісту пункту 38 договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору оренди є невиплата орендної плати (пункт39 договору оренди землі).

Як встановлено судом, орендна плата за 2018 - 2020 роки відповідачем не сплачувалася і в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивачкою було отримано кошти від відповідача у рахунок орендної оплати за вказаний період за користування спірною земельною ділянкою.

Відповідач не спростував доводів позивача щодо наявності заборгованості та не надав доказів її сплати.

Невиконання відповідачем обов`язку за договорами щодо сплати орендної плати за 3 роки свідчить про її систематичну несплату та є істотним порушенням Договорів оренди, а відтак і підставою для їх розірвання.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині розірвання договорі оренди земельних ділянок, оскільки підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, висновок суду першої інстанції в цій частині відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Визначаючи розмір заборгованості з орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції виходив зі збільшеного Указом Президента № 725/2008 мінімального розміру плати за оренду земельних ділянок -3 відсотки від вартості земельної ділянки.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно зі ст.21 Закону № 161-XIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення договору законодавству.

Частиною 2 ст. 23 Закону № 161-XIV орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

У пункті 13 договорів оренди сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається виключно за взаємною згодою сторін, у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 36 договорів оренди земельних ділянок зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо змін умов договору спір розв`язується в судовому порядку.

Пунктом 1 Указу Президента № 92/2002 у редакції, чинній на момент укладення сторонами договору оренди земельної ділянки, визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Указом Президента України № 725/2008 внесено зміни до Указу Президента № 92/2002 та встановлено розмір орендної плати не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування. В його тексті відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін.

Виходячи з наведеного Указу Президента № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом Президента № 725/2008, має рекомендаційний характер, він був прийнятий після укладення сторонами договору і є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків.

При укладенні оспорюваних договорів оренди земельних ділянок сторони погодили таку його істотну умову, як орендну плату із зазначенням її розміру, який склав 693 грн 45 коп. за кожен рік, що відповідно до розрахунку орендної плати, який є невід`ємною частиною договору, становить 1,5 відсотка від грошової оцінки земельної ділянки.

Зміни до договорів оренди земельних ділянок від 01 січня 2005 року щодо розміру орендної плати не вносилися і в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка у встановленому статтею 23 Закону України «Про оренду землі» та договором оренди земельної ділянки порядку ініціювала питання щодо перегляду розміру орендної плати і її підвищення до 3 відсотків вартості земельної ділянки.

Договір оренди земельної ділянки не передбачає автоматичної зміни розміру орендної плати в залежності від зміни законодавства.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у частині застосування при визначенні розміру заборгованості з орендної плати Указу Президента № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом Президента № 725/2008, згідно з якими мінімальний розмір плати за оренду земельних ділянок збільшений до 3 відсотків від вартості земельної ділянки, не ґрунтується на вимогах матеріального права.

Тому при визначенні розміру заборгованості зі сплати орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд мав керуватися умовами договору щодо орендної плати, у редакції на момент його підписання сторонами, яка визначена у розмірі 693 грн 45 коп. без урахування індексів інфляції.

Враховуючи наведенні обставини, з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за період 2018 -2020 роки за договором оренди №125/ВМ від 01 січня 2005 року, у розмірі 2080 грн 35 коп., а також за договором оренди № 126/ВМ у розмірі 2080 грн 35 коп., а всього 4 160 грн 70 коп. без урахування інфляції.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила стягнути пеню за несвоєчасну виплату орендної плати.

Обов`язок сплати пені за несвоєчасне внесення орендної плати передбачений Договорами оренди землі №125/ВМ та №126/ВМ від 01 січня 2005 року, зокрема п. 14.

Так, відповідно до п. 14 умов укладених договорів оренди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Виключень за цими наслідками цивільно-правової відповідальності орендаря договором не передбачено.

Згідно наданого позивачкою розрахунку, розмір пені за прострочення зобов`язання за договорами оренди №125/ВМ та №126/ВМ від 01 січня 2005 року, визначено за період з 27 грудня 2018 року по 10 вересня 2021 року.

Таким чином, у зв`язку із зміною розміру заборгованості по орендній платі, яка підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням відповідальності встановленій у п.14 договорів землі щодо сплати пені, відсутності заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені, з відповідача за вказаний вище період, підлягає стягненню пеня за несвоєчасне внесення орендної плати за договором оренди №125/ВМ у розмірі 1271 грн 55 коп. Також стягненню підлягає пеня за договором оренди №126/ВМ - 1271 грн 55 коп., а всього 2 543 грн 11 коп., виходячи з такого розрахунку: (Пеня) = (Сума простороченого боргу) ? (Розрахункова ставка пені в процентах в день / 100% ? (Кількість днів прострочення зобов`язання).

Розглядаючи спір, суд першої інстанціїтакож прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті, інфляційних витрат та 3% річних, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи наведені обставини та визначений судом апеляційної інстанції розмір заборгованості по орендній платі, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 363 грн 39 коп. інфляційних втрат за договором оренди №125/ВМ, також за договором оренди №126/ВМ - 363 грн 39 коп., а всього 726 грн 78 коп.

Крім цього, розмір заборгованості в рахунок трьох процентів річних за договором оренди №125/ВМ становить 172 грн 54 коп., за договором оренди №126/ВМ - 172 грн 54 коп., а всього 345 грн 08 коп.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення судом першої інстанції інфляційних втрат та 3% річних, є помилковими, оскільки спір стосується порушення грошового зобов`язання, визначеного умовами договору оренди, отже, у силу статті 625 ЦК України є підстави для стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних.

Посилання апелянта на відсутність у суду першої інстанції підстав щодо стягнення пені, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до статті 3, 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору на власний розсуд. Погодивши у пункті 14 договору про оренду землі умови щодо порядку обчислення розміру пені, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, сторони врегулювали спосіб відповідальності орендаря щодо прострочення виконання зобов`язання. А тому стягнення пені відповідає умовам укладених договорів оренди землі.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про невиконання новим орендодавцем обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 148-1 ЗК України, та неповідомлення ним реквізитів для оплати орендних платежів, з огляду на таке.

Так, в позовній заяві позивачкою зазначалося, що у 2017 році позивачка вже зверталася до відповідача з вимогою про виплату орендної плати за 2017 рік і відповідач сплатив їй 1242 грн 23 коп., що свідчить про обізнаність ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про те, що право власності на спірні земельні ділянки перейшло до нового власника.

На спростування наведеного, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» доказів не надало, а тому відсутні правові підстави вважати про порушення ОСОБА_1 свого обов`язку щодо повідомлення орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо прострочення кредитора, оскільки ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не надало доказів будь-якого виконання свого обов`язку щодо внесення орендної плати за договорами оренди земельних ділянок від 01 січня 2005 року протягом 2018-2020 років.

Відповідно до частини другої статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до пункту 42 договорів оренди земельних ділянок від 01 січня 2005 року сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Отже, ТОВ «Агрофірма Корнацьких», як особа, яка порушила своє зобов`язання щодо внесення орендної плати, зобов`язане було довести відсутність своєї вини, проте не довело належними і допустимими доказами відсутність своєї вини у порушенні спірного зобов`язання, зокрема невиконання умов договорів оренди земельних ділянок щодо сплати орендної плати протягом 2018-2020 років.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини п`ята-сьома статті 81 ЦПК України).

Отже, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Проте, за встановлених обставин щодо несплати ОСОБА_1 орендної плати за договорами оренди від 01 січня 2005 року за період 2018-2020 років, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не подало до суду належних та допустимих доказів неможливості сплати новому орендодавцю орендної плати, а також вчинення будь-яких дій, спрямованих на виконання обов`язку, передбаченого статтею 24 Закону України «Про оренду землі», враховуючи також й те, що за змістом пунктів 9, 11 договорів оренди, орендна плата вноситься орендарем, а не сплачується тільки на вимогу орендодавця.

Крім того, колегія суддів враховує принцип пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», з огляду на те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

З урахуванням наведеного, посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо порядку дослідження нових доказів є необґрунтованими.

Враховуючи обставини, колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідно пунктів 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України слід змінити, стягнувши із ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами оренди в розмірі 4 160 грн 70 коп., пеню за несвоєчасну виплату орендної плати в розмірі 2 543 грн 11 коп; збитки від інфляції у розмірі 726 грн 78 коп., та 3% - річних від простроченої суми заборгованості, що становить 345 грн 08 коп.

Відповідно до 141 ЦПК ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним (в розмірі 12%) позовним вимогам слід стягнути 2033 грн 92 коп. за подачу позовної заяви, а з позивачки на користь відповідача 2384 грн 86 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2022 року в частині стягнення розміру заборгованості по орендній платі та судового збору змінити.

Стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором №125/ВМ від 01 січня 2005 року, в розмірі 3 887 грн 83 коп., що складається: 2080 грн 35 коп. основного боргу, 1271 грн 55 коп. пені, 363 грн 39 коп. - інфляційних втрат, 172 грн 54 коп. - 3% річних.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором №126/ВМ від 01 січня 2005 року, в розмірі 3 887 грн 83 коп., що складається: 2080 грн 35 коп. основного боргу, 1271 грн 55 коп. пені, 363 грн 39 коп. - інфляційних втрат, 172 грн 54 коп. - 3% річних.

Стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (0) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( НОМЕР_1 ), 2033 грн 92 коп. за подачу позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( НОМЕР_1 ), на користь ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (0) 2384 грн 86 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги

В іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 21 вересня 2022 р.