Справа № 368/1082/21
Рішення

Іменем України

"05" вересня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючий - суддя Закаблук О.В.

при секретарі - Балацька В.В.

За участі сторін:

Позивач - ОСОБА_1 .

Представник позивача - адвокат Ігнатенко В.М.

Представник відповідача - адвокат Шкребтій В.В.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд, -

В С Т А Н О В И В :

12.11.2021 на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері до досягнення дитиною трирічного віку, в прохальній частині якої позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:

1. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.1 1.2021 і до досягнення дитиною повноліття;

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання жінки в розмірі 1/6 (однієї шостої) заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісяця, починаючи з 12.11.2021 і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років - до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Свої позовні вимоги позивачка в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами та нормами права:

27.10.2021 у них з відповідачем народилася дочка, - ОСОБА_4 , про що Кагарлицьким відділом ДРАЦС в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції, 02.11.2021 видано свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 .

З відповідачем у зареєстрованому шлюбі вона ніколи не перебувала, однак, - певний період часу спільно проживали без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на сьогоднішній день дитина знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею по АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою № 902 від 11.11.2021, виданою виконкомом Кагарлицької міської ради.

Водночас, у зв`язку з народженням дитини та здійсненням материнського обов`язку по догляду за новонародженою дитиною, - вона ніде не працює та не перебуває на обліку в центрі зайнятості, як безробітна, що підтверджується довідкою № 646 від 11.11.2021, виданою Кагарлицькою районною філією Київського обласного центру зайнятості.

Угоди щодо сплати аліментів між ними не досягнуто.

Відповідач не допомагає йутримувати дитину, чим не виконує покладені на нього законом батьківські обов`язки.

За таких умов, даний спір, підлягає розгляду в судовому порядку.

Інших дітей, які потребують матеріального утримання, у відповідача немає.

Разом з цим, повідомляє, що відповідач за своїм матеріальним становищем, спроможний утримувати дитину, оскільки є працевлаштованим військовослужбовцем (місце роботи: Військова частина № НОМЕР_4 Національної гвардії України, код СДРПОУ - НОМЕР_9).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України, визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Частиною 6 ст. 7 СК України, визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Частиною 10 ст. 7 СК України, визначено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Частиною 2 ст. 18 СК України, визначено, що суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, визначено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частиною 4 ст. 84 СК України, визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. З ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред явлення позову.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сторони самостійно не погодили розмір аліментів, а тому аліменти підлягають стягненню в судовому порядку.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК ( 2947-14) аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 1 84 СК) і виплачуються щомісячно.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини, - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ст. 26 Конвенції про права дитини від 20.1 1.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ від 27.02.1991 року № 789-ХП та набула чинності для України 27.09.1991 року регламентовано, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору в частині визначення розміру аліментів не вживалися.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалось.

У відповідності із п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України підтверджує, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів я звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вище викладеного, та керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 6, ч.ч. 6, 10 ст. 7, ч. 2 ст. 18, ч.ч. 2, 4 ст. 84, ч. 2 ст. 91, ст. 141, ч. 4 ст. 155, ст. 180, ч. 1 ст. 181, ч. 2 чт. 182, ч. 1 ст. 190 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 26 Конвенції про права дитини від 20.1 1.1989 року ст. ст. 174,175 ЦПК України, - позивач просила суд винести судове рішення, на підставі якого задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

12.11.2021 року автоматизованою системою документобігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєноо справа № 368/1082/21,продження № 2/368/182/22.

06.12.2021 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в загальному позовному провдженні, та призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 18.01.2022 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 18.01.2022 року, позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила провести підготовче судове засідання без участі відповідача, та призначити справу до судового розгляду по суті.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 18.01.2022 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлений був судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Відповідач ОСОБА_2 не надіслав на адресу Кагарлицького районного суду Київської області відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_2 не надіслав на адресу Кагарлицького районного суду Київськї області письмової заяви про слухання справи у його відсутність, чи про відклаення слухання справи на іншу дату та час.

Відповідно, враховучи вищевказані обставини справи в частині неявки в судове засідання віповіача ОСОБА_2 , - суд визнав неповажною неявку відповіача ОСОБА_2 в підготовче судове засідання, яке відбулося 18.01.2022 року, та, суд визнав таку неявку відповідача як тако, яка не перешкоджала проведенню підготовчого суового засідання.

18.01.2022 року Кагарлицьким районним судом Київської області було проведено підготовче судове засідання без участі відповіача ОСОБА_2 , по результатах проведення якого судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну (без видалення до нарадчої кіманти) ухвалу, згідно з якою підготовче судове засідання було закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 07.02.2022 року.

07.02.2022 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 09 год. 00 хв. 10.03.2022 року в зв`язку з неявкою відповідача.

22.02.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява представника позивачки про збільшення позовних вимог наступного змісту:

- 06.12.2021 року Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області по справі №368/1082/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 «про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері до досягнення дитиною трирічного віку» було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження по справі.

Позовні вимоги, визначені в позовній заяві від "12" листопада 2021 р., підтримує в повному обсязі.

ОСОБА_1 (Позивач) звернулася до Адвоката Ігнатенка Василя Миколайовича задля отримання професійної правничої допомоги та підписали договір про надання правничої допомоги ( копія договору додається). За домовленістю Сторін договором було визначено вартість правничої допомоги та порядок оплати, а тому у ОСОБА_5 є право стягнути з ОСОБА_2 (Відповідач) понесені нею судові витрати.

Оскільки позовну заяву ОСОБА_6 було подано самостійно, а договір про надання правничої допомоги було підписано 07.02.2022 року, то підстави для збільшення позовних вимог щодо стягнення суми судових витрат виникли після підписання договору та після призначення справи до розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст 133 ЦПК України «До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу».

Відповідно до ч. 4 ст. 134 ЦПК України «Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 49, 58, 60, 62, 133, 134 ЦПК, представник позивачки просить суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якого:

1. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття;

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання жінки в розмірі 1/4 (однієї четвертої) заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісяця, починаючи з 12.11.2021 і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років-до ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

10.03.2022 року слухання справи відкладено на 11 год. 00 хв. 30.05.2022 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

30.05.2022 року слухання справи відкладено на 09 год. 00 хв. 09.06.2022 року в зв`язку з клопотанням представника відповідача.

09.06.2022 року в слуханні справи оголошено перерву до 09 год. 00 хв. 30.06.2022 року в зв`язку з витребування доказів.

30.06.2022 року в слуханні справи оголошено перерву до 14 год. 00 хв. 02.09.2022 року в зв`язку з витребуванням доказів по справі.

В судовому засіданні, яке відбулося 02.09.2022 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх адовольнити, а саме, - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всих видів заробітку (доходу) відповідача, та аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

В судому засіданні, яке відбулося 02.09.2022 року, представник позивача ОСОБА_1 , - адвокат Ігнатенко В.М. позовні вимоги позивачки підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, обгрунтовував свою правову позицію обставинами та нормами права, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище в мотивувальній частині рішення в повному обсязі.

В судове засідання, яке відбулося 02.09.2022 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - з`явився його представник, - адвокат Шкребтій В.В.

В судовому засіданні, яке відбулося 02.09.2022 року, представник відповідача ОСОБА_2 , - адвокат Шкребтій В.В. визнав позов частково, а саме, - визнав позов в частині того, що слід сплачувати аліменти на користь малолітньої дитини, проте, - заперечував проти стягнення з його довірителя аліментів на утримання самої позивачки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) його довірителя, та вважав за необхідне стягувати 1/8 частину доходів на утримання позивачки.

Свою позицію щодо часткового визнання позову представник відповідача обгрунтоував тим, що сторони по справі (позивачка та відповідач) не проживали довго.

Суд, вислухавши сторону позивача (позивачку та її представника), які позов підтримали повністю, вислухавши сторону відповідача (представника відповідача), дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу (з постановленням в нарадчій кімнаті), обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Проте, згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з довідки № 902, яка видана11 лисопада 2021року виконавчим комітетом Кагалицької міської ради Київської області, (а.с., 10), позивачка по справі, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та на її утриманні знаходиться дитина, - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, враховуючи місце реєстрації (проживання) позивачки ОСОБА_1 , та те, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України, так як в даному випадку має місце алтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Позивачкою по справі є громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Кагарлик Київської області, Україна, паспорт громадянки України № НОМЕР_5 , виданий 20.06.2022 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Що стосується тієї обставини, що позов подано ОСОБА_1 , а рішення винесено на користь ОСОБА_1 , то суд зазначає наступне:

- як вбачається з матеріалів справи, позивачка має спільну дитину з відповідачем ОСОБА_2 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження спільної дитини сторін серії НОМЕР_3 , яке видане 02 листопада 2021 року, де в графі «батько» зазначений відповідач по справі, - ОСОБА_2 , а в графі «мати» зазначена позивачка по даній справі, - ОСОБА_1 .

Проте, в подальшому ОСОБА_1 зареєструвала шлюб, внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , яке видане 04 березня 2022 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець місто Кагарлик Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка м. Кагарлик Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 04 берзя 2022року, про що 04 березня 2022 року складено відповіднийактовий записза № 21.

Прізвище після дежавної реєстрації шлюбу:

Чоловіка - ОСОБА_9 .

Дружини - ОСОБА_1 .

В подальшому позивачка ОСОБА_1 розірвала вищевказаний шлюб, проте, пізвища не змінювала, - залишившись на прізвищі « ОСОБА_1 ».

Даний факт підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 , яке видане 16 серпня 2022 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що шлюб між ОСОБА_8 , та ОСОБА_1 розірвано, про що 16 серпня 2022 року складено відповідний актовий запис за № 9.

Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище:

Йому - ОСОБА_1 .

Їй - ОСОБА_1 .

Відповідно, в зв`язку з зміною прізвища позивачкою під час слухання даної справи в судовому засіданні рішення суду на користь ОСОБА_10 .

Відповідачем по справі є громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець село Гулі Миронівського району Київської області, Україна, паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий 07 липня 2011 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Спір між сторонами виник в галузі сімейних правовідносин, зокрема, в частині обов`язку матері, батька дитини утримувати дитину та його виконання, а також прав та обов`язків подружжя по утриманню, за наступних обставин:

- позивачка по справі, - ОСОБА_11 на протязі певного періоду часу 2020 - 2021 року, - проживали спільно, як сім`я, - в незареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, - ОСОБА_2 .

Даний факт стороною відповідача не оспорюється, а тому на підставі положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України додатковому доведенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставни, які визнаються учасниками, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За час спільного проживання у сторін по справі народилася дитина, - донька, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , яке видане 02 листопада 2021 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в місті Київ, про що 02 листопада 2021 року складено відповідний актовий запис за № 189.

В графі «Батьки» зазначені:

Батько - ОСОБА_2 , - відповідач по справі;

Мати - ОСОБА_1 , - позивачка по справі ( ОСОБА_1 ).

В подальшому між сторонами по справі погрішилися відносини, та вони стали проживати окремо, - припинивши таким чином проживати в незареєстрованому шлюбі.

В подальшому позивачка зареєструвала новий шлюб, та змінила своє прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, яке міститься в матеріалах справи, та зміст якого судом наведено вище в мотивувальній частині даного рішення.

Що стосується суті спору, а саме, - матеріального утримання дитини сторін, то судом встановлено той факт, що станом на сьогоднішній день спільна дитина сторін знаходиться на утриманні та проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , - що підтверджується довідкою № 902 від 11.11.2021, виданою виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області, (а.с., 10).

Отже, що стосується стягнення аліментів на малолітню дитину, то суд в обгрунтування своєї позиції щодо задоволення позову в цій частині зазначає наступне:

- відповідно, станом на даний час сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, малолітня дитина проживає спільно з матір`ю (позивачкою по справі) та перебуває на повному її утриманні.

Отже, відповідач ОСОБА_2 , не надаючи матеріальної допомоги на утримання дитини та позивачки, фактично самоусунувся від виконання подружніх обов`язків в частині утримання дитини та позивачки, з якою має спільну малолітню дитину, чим ставить позивачку ОСОБА_1 в скрутне матеріальне становище, що тягне за собою незадовільне забезпечення дитини.

Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо:

-стягнення аліментів на дитину:

Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд наголошує на тій обставині, що обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Суд зазначає, що в Україні прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу. Крім того, прожитковий мінімум визначається диференційовано залежно від вікового критерію або ж залежно від соціальної та демографічної групи особи: для дітей віком до 6 років; для дітей віком від 6 до 18 років; для працездатних осіб; для осіб, які втратили працездатність.

Такий поділ зумовлений особливостями людського організму, у його потребах в залежності від віку та фізичних можливостей.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, за поданням Кабінету Міністрів України щорічно затверджується Верховною Радою України до початку розгляду Державного бюджету України і періодично переглядається відповідно до зростання індексу споживчих цін разом з уточненням показників Державного бюджету України та публікується в офіційних виданнях.

Починаючи з 2006 року, згідно зі змінами, внесеними до частини третьої статті 4 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Набір продуктів харчування формується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я з використанням нормативів фізіологічної потреби організму людини в продуктах харчування виходячи з їх хімічного складу та енергетичної цінності, з урахуванням рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров`я.

Набір непродовольчих товарів формується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в сфері економіки з використанням нормативів забезпечення засобами гігієни, медикаментозними засобами, засобами захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засобами влаштування побуту.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно абзацу другого частини другої статті 182 СК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» статтею 7 з 1 липня 2019 року для дітей віком до 6 років встановлено щомісячний прожитковий мінімум у 1699 гривень.

Таким чином, гарантований мінімальний розмір аліментів на дитину, на час звернення з даним позовом, не може бути меншим ніж 849 грн. 50коп.

Проте, абзацом третім частини другої статті 182 СК України в редакції Закону України № 2475-VІІІ від 03.07.2018 року визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів:

- наявність споріднення. В даному випадку споріднення між дитиною та відповідачем доведено свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 , яке видане 02 листопада 2021 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в місті Київ, про що 02 листопада 2021 року складено відповідний актовий запис за № 189.

В графі «Батьки» зазначені:

Батько - ОСОБА_2 , - відповідач по справі;

Мати - ОСОБА_1 , - позивачка по справі (ОСОБА_1).

- недосягнення дитиною, - ОСОБА_4 повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку.

Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати свою дитину, дочку, - ОСОБА_4 до досягнення 18 - ти річного віку, тобто, до досягнення дочкою повноліття, - до ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

Що стосується розміру стягуваних аліментів, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 182 СК України:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Отже, судом в судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина, - ОСОБА_4 , 2021 року народження, - перебуває на повному утриманні матері, - позивачки по справі, - ОСОБА_1 , яка сама потребує матеріальної допомоги, так як не має взагалі інших джерел доходів, - не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткові доходи (наприклад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо), влаштуватися на роботу позивачка також на має змоги, що обумовлено малим віком дитини, - дитині не виповнилося навіть рік, відповідно, дитина потребує постійного догляду, (зокрема, годування груддю), який може забезпечити лише біологічна матір, - позивачка по справі.

Напроти, відповідач ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, працевлаштований (військовослужбовець - має грошове забезпечення, в розмірі, який вказаний в довідці про нараховані та виплачені кошти, - а.с., 98), фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти, в судовому засіданні не встановлено.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 на початкових етапах ігнорував судові засідання, свідомо уникав юридичної відповідальності у виді вирішення питання про сплату аліментів, чим, на думку суду ставить в тяжке, скрутне матеріальне становище, як позивачку, так і малолітню дитину, якій не виповнилося навіть і року.

Проте, в подальшому під час судового засідання представник відповідача, - адвокат Шкребтій В.В., який належним чином уповноважений відповідачем ОСОБА_2 на представництво законних прав та інтересів відповідача, - в судовому засіданні визнав частково позов, та, відповідно, - погодився на позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини (в той спосіб і в тому розмірі), які вимагає позивачка по справі.

Суд зазначає, що не вбачає у визнанні позову в цій частині, яке відбулося представником відповідача, - порушень прав відповідача, чи порушень норм права, які регулюють порядок стягнення аліментів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку щодо стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 в частині від його доходу (заробітку), а саме, - в розімірі ј частини його заробітку (доходу), починаючи з моменту подання позовної заяви.

Так, згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 12.11.202 року.

Що стосується задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, то суд зазначає наступне:

Слід зазначити, що даний спір лежить як в площині основного Закону України, - Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, так і в площині норм галузевого права, - норм СК України.

Отже, що стосується Конституції України, то в даному випадку суд застосовує наступні положення.

Перш за все слід зазначити, що Конституція України є основною національної правової системи, є юридичною базою для розвитку українського законодавства, правозастосовної діяльності, правосвідомості та правової культури.

Слід зазначити також, що преамбула Конституції України відіграє роль орієнтира у практичній діяльності державних органів і органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, посадових і службових осіб та громадян, визначає загальну лінію правотворчої діяльності, вказує стратегічний напрям конституційного і нормативно - правового регулювання в цілому.

Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, пряма дія конституційних норм вимагає, що навіть за наявності і при застосуванні поточних конституційних законів та інших нормативно - правових актів правозастосовний орган посилався не тільки на них, а спочатку на ту норму Конституції, на розвиток якої або ж на основі якої вони прийняті і діють.

Слід зазначити, що згідно ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ повинні керуватися насамперед нормами Конституції України.

Що ж стосується гарантованості звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, то це положення є втіленням прямої дії конституційних норм щодо судового захисту прав і свобод людини і громадянина, що знайшло свій вираз, зокрема в ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно ч. 3 ст. 24 Конституції України рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою Материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Отже, ч. 1 ст. 51 Конституції України встановлює основні принципи регулювання сімейних відносин, які знаходять своє втілення в Сімейному кодексі України та інших нормативно- правових актах.

В даному випадку суд особливо наголошує на тому, що кожен з подружжя має рівні права й обов`язки в шлюбі й сім`ї.

Це положення знайшло своє закріплення в ч. 6 ст. 7 та інших статтях СК України.

Так, дружина та чоловік мають право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України); на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку (ст. 52 СК України); на зміну прізвища (ст. 53 СК України); на свободу і особисту недоторканність (ст. 56 СК України).

Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Таким чином, у сімейних відносинах подружжя немає переваг один перед одним, хоча в окремих випадках законом враховуються біологічні особливості жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі. Так, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності (ч. 1 ст. 84 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина.

Наявність таких механізмів - одна з обов`язкових ознак справді демократичної держави. Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду.

Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності пред`явлення доказів тощо.

Зміст ст. 55 відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави - учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту».

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації.

Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства.

Найбільш місткою формою, пристосованою для безпосереднього захисту порушених прав, є цивільне судочинство.

В Цивільному процесуальному кодексі України межі права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства визначені досить широко.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа вправі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Конституційні правовідносини в цьому переліку не вказані. Але, зважаючи на статус Конституції України як нормативного акта прямої дії, видається, що до розробки спеціальних конституційно-процесуальних нормативних актів судовий захист прав і свобод, що випливають з конституційних правовідносин, може здійснюватися в порядку цивільно-процесуального судочинства із застосуванням аналогії права.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 68 Конституції України встановлено суттєву заборону (яка має форму легального обов`язку) для кожної людини, яка, по своїй суті має вираз, - не посягати на права, свободи, честь і гідність інших людей.

Слід зазначити, що хоча вищевказане положення спрямоване на регулювання людських взаємин, держава покладає на себе певного режиму, стану цих взаємин, шляхом, зокрема, судового захисту законних прав та інтересів громадянина.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Даний припис тісно пов`язаний із положенням ч. 1 ст. 57 про гарантування кожному права знати свої права й обов`язки.

Ця норма, не перетворюючи згадане право на обов`язок, все ж зобов`язує людину зазнати юридичної відповідальності і «перетерпіти» певні позбавлення, обмеження в разі порушення нею законів - незалежно від того, чи був відомий громадянину їхній зміст, чи ні.

Юридична відповідальність - це закріплений у законодавстві та забезпечуваний державою юридичний обов`язок правопорушника зазнати примусового додаткового позбавлення певних цінностей, що йому належали.

Норми матеріального права, зокрема, галузевого права, - норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо стягнення аліментів на дружину на час вагітності.

Дане спірне питання врегульовано Главою 9 СК України, - Права та обов`язки подружжя по утриманню.

Згідно ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, що стосується вищевказаних норм галузевого права, то суд зазначає наступне.

Перш за все, суд наголошує на тій обставині, що шлюб в Україні є добровільним союзом жінки та чоловіка.

Як судом зазначено вище, положеннями ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Права та обов`язки подружжя по утриманню тісно пов`язані з особистими немайновими правами та обов`язками подружжя, зокрема передбаченим ст. 55 Сімейного кодексу обов`язком дружини та чоловіка спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги.

Вступаючи в шлюб, подружжя добровільно бере на себе обов`язки, в тому числі й по матеріальній підтримці одне одного.

Законодавець закріпив даний обов`язок стосовно подружжя, тобто осіб, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Сімейний кодекс вживає терміни «утримання» та «аліменти», чітко не розмежовуючи дані поняття, які фактично використовуються як синоніми.

У разі, якщо обов`язок по матеріальній підтримці не виконується, утримання (аліменти) можна отримати в судовому порядку, при цьому необхідно враховувати встановлені ст. 75 Сімейного кодексу підстави.

Так, дійсно, позивачка ОСОБА_1 не була одружена та не одружена з відповідачем по справі ОСОБА_2 , проте, - даний факт, на думку суду, - няким чином не заперечує право позивачки на отримання аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, - з огляду на вищевказані норми права, та наступні норми матеріального права:

- перш за все, слід керуватися положеннями ч. 2 ст. 91 СК України, згідно з якими жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статтей 86 і 88 цього Кодексу.

- далі, згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

- згідно ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, в судовому засіданні встановлено той факт, (який не заперечується як стороною позивача, так і стороною відповідача), що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 протягом певного проміжку часу проживали як одна сім`я, внаслідок чого мають спільну малолітню дитину.

Суд в даному випадку наголошує на тому факту, що на запитання суду сторона відповідача зазначила, що нею ніяким чином не оспорюється той факт, що батьком спільної дитини сторін є саме відповідач,. - ОСОБА_2 .

Далі, згідно ч. 7 ст. 10 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 18 СК України способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, - є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку.

В даному випадку, суд вважає, що право на отримання аліментів позивачка ОСОБА_1 отримала в зв`язку з наступними обставинами, які є юридично значущі в даному випадку:

- право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги.

В ч. 4 ст. 75 СК України перелічено випадки, коли особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, - якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги від відповідача ОСОБА_2 , адже вона не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткових доходів (наприклад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо), вона не зареєстрована в центрі зайнятоості, та, відповідно, - не отримує державну допомогу.

Окрім того, як судом було вказано вище, позивачка ОСОБА_1 влаштуватися на роботу не має змоги, що обумовлено малим віком дитини, - дитині не виповнилося навіть і рік, відповідно, дитина потребує постійного догляду, (зокрема, годування груддю), який може забезпечити лише біологічна матір, - позивачка по справі.

Вищевказані факти стороною відповідача не оспорювалися, а тому приймаються судом на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, а тому не потребують додаткового доказування.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_13 міг оспорити дані факти, навіть не з`являючись в судове засілдання, а саме, - шляхом направлення на адресу суду відзиву на позовну заяву, проте, відповідач таким правом не скористався, напроти, виявив повне ігнорування судового процесу, та байдужість до долі своєї дружини та своєї дитини.

Також суд критично відноситься до позиції представника відповідача, - адвоката Шкребтія В.В. про те, що слід стягнути з відповідача значно меньший розмір аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку на підставі того, що сторони не проживали тривалий час, а їхнє спільне проживання обмежилося коротким проміжком часу.

Свою критичність суд обгрунтовує тим, що згідно положень ст. 91 ЦПК України, зокрема, положенням ч. 2 ст. 91 СК України, - обов`язком утримувати подружжя, з яким проживає спільна дитина сторін є, - не факт проживання протягом певного, визначеного проміжку часу, а визначальним є те, що сторони мають спільну дитину, а тому час, протягом якого сторони проживали як одна сім`я, під час чого народилася спільна дитина, - судом до уваги в даному випадку не береться, і, на думку суду, - ніяким чином не впливає на розмір стягуваних аліментів на утримання того з подружжя, з ким проживає спільна дитина сторін, - в даному випадку - на розмір аліментів на утримання позивачки.

- другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно її не надає.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі, - ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, фізично здоровий, працевлаштований, має стабільний дохід, розмір якого вказано в довідці про доходи, яка міститься в матеріалах справи, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти, в судовому засіданні не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, в грошовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій формі.

В даному випадку суд, зважаючи на позовні вимоги ОСОБА_14 , не бачить перепон щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів в частці, так як дана позовна вимога не суперечить положенню ч. 1 ст. 80 СК України.

Що ж стосується розміру аліментів, то слід зазначити, що при вирішення справ такої категорії, суду необхідно встановити всі обставини справи, що мають істотне значення: рівень доходів відповідача, знаходження на його утриманні інших осіб (неповнолітніх, батьків тощо), працездатність, стан здоров`я, а також, чи після виплат у подружжя-відповідача залишиться засоби, необхідні для існування на тому ж рівні прожиткового мінімуму, в протилежному випадку така особа фактично стане такою, що потребує матеріальної допомоги.

Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач по справі, - ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, фізично здоровий, працевлаштований, має стабільний дохід, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти на утриманнявідповідачки, - в судовому засіданні не встановлено, то суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з дня подання заяви, - з 12.11.2021 року, і до досягнення малолітньою дитиною трирічного віку, - до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, положення ст. 84 СК України передбачає спеціальні підстави виникнення права на утримання, при цьому право на утримання виникає незалежно від факту працездатності дружини.

Окрім того, при винесенні рішення по даній цивільній справі враховував судову практику як судів першої, так судів і апеляційної, касаційної інстанцій.

Проаналізувавши вищевказану практику судів різних рівнів, слід зазначити, що суди практично у всіх випадках задовольняють позови про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, коли відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, причому, - розмір становить 1/6 від всих видів заробітку (доходу).

Також в даному випадку слід застосувати положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Итак, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 2 ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 2, 3, 7, 15, 18, 21, 27, 75, 77, 79, 80, 84, 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 191 СК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Гули Миронівського району Київської області, Україна, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий 07 липня 2011 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Кагарлик Київської області, Україна, громадянки України, паспрт громадянки України № НОМЕР_5, виданий 20.06.2022 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , на утримання дитини, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженки місто Київ, Україна, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 02 листопада 2021 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щомісячно, - розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, - з 12.11.2021 року, до повноліття дитини, - ОСОБА_4 , - до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Гули Миронівського району Київської області, Україна, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий 07 липня 2011 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Кагарлик Київської області, Україна, громадянки України, паспрт громадянки України № НОМЕР_5, виданий 20.06.2022 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , на її утримання, щомісячно, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , починаючи з дня подання позовної заяви, - з 12.11.2021 року, до досягнення малолітньою дитиною, - ОСОБА_4 трьохрічного віку, - до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Гули Миронівського району Київської області, Україна, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий 07 липня 2011 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , на користь держави кошти в сумі 908 (дев`ятьсот вісім) грн. 00 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.