Справа № 144/1412/19
Провадження № 2/144/31/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2022 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Германа О.С.,

з участі секретаря Пігулі А.А.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Клінчикова С.О.,

представника відповідача ПП «ЗІС» - Притули В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Теплик цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ЗІС» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати, -

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до приватного підприємства «ЗІС» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати.

В обґрунтування позову вказав, що після смерті ОСОБА_3 отримав у спадщину земельну ділянку площею 2,9908 га, з кадастровим номером :02:002:0106, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_3 в оренду ПП «ЗІС» на підставі договорів оренди землі №416 від 19.04.2006 року, укладеного нібито між спадкодавцем ОСОБА_3 та відповідачем. В подальшому 07.05.2010 року у вказаний договір було внесено зміни, якими термін дії договору було продовжено до 2025 року та збільшено розмір орендної плати. Вказує, що після спадкування земельної ділянки у 2014 році жодного разу орендної плати від ПП «ЗІС» не отримував. Враховуючи той факт, що ПП «ЗІС» неналежно виконує умови договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати, що в свою чергу є порушення умов договору оренди земельних ділянок, він змушений вимагати розірвання такого договору та стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 4239,44 грн.

24 грудня 2020 року представник відповідача ПП «ЗІС», адвокат Притула В.Л. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 148-1 Земельного Кодексу України, просить суд в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в частині дострокового розірвання договору оренди землі №416 від 19.04.2006 року у зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю заявлених позовних вимог. Позивач ОСОБА_2 на переконання ПП «ЗІС» навмисно не надав відповідачу документи, що підтверджують його право власності на земельну ділянку з кадастровими номерами :02:002:0106, що розташована на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. Проте, ОСОБА_2 на неодноразові нагадування про надання правовстановлюючих документів не відреагував, таких відповідачу не надав. Кожного року перед виплатою орендної плати відповідальні працівники ПП «ЗІС» усно повідомляли орендодавців, в тому числі і ОСОБА_2 , про місце, час та порядок отримання орендної плати, однак ОСОБА_2 з 2014 року за її отриманням в контору ПП «ЗІС», що по вул. Першотравневій, 58 с. Петрашівка Гайсинського району Вінницької області, не з`являвся, документів, що підтверджують його право власності на вказану земельну ділянку відповідачу не надав. На переконання ПП «ЗІС» ОСОБА_2 навмисно не надавав відповідачу правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, оскільки не мав на меті отримувати орендну плату в ПП «ЗІС», адже вже в 2014 році уклав договір оренди вищевказаної земельної ділянки з ТОВ «Теплик-Агро», а після оскарження ПП «ЗІС» таких договорів, уклав договор оренди цих ж земельної ділянки з ФГ «Ташлик+», який також було оскаржено і рішенням суду визнано недійсним.

Представник відповідача вказує, що ПП «ЗІС» не заперечує проти заявлених позовних вимог в частині стягнення орендної плати і може виплатити заборгованість за період 2014-2018 років в повному обсязі у будь-який зручний для ОСОБА_2 час.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Клінчиков С.О. позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Вказав, що жодних дій щодо проведення нарахування орендної плати, її виплати ОСОБА_2 , не кажучи про внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса чи нотаріальної контори, як то передбачено вимогами ст. 537 ЦК України, ПП «ЗІС» не здійснювало, чим грубо порушило умови договору.

Представник відповідача адвокат Притула В.Л. в судовому засіданні заперечив проти позову в частині розірвання договорів оренди земельної ділянки, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПП «ЗІС» на користь ОСОБА_2 заборгованості з орендної плати не заперечував.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дала показання суду, що працює бухгалтером-обліковцем в ПП «ЗІС». Вона особисто та її колега ОСОБА_5 щороку повідомляють орендодавців про дату, час та місце виплати орендної плати. У 2006 році між ПП «ЗІС» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди землі. Після смерті ОСОБА_3 її земельну ділянку успадкував ОСОБА_2 , на неодноразові прохання надати ПП «ЗІС» правовстановлюючі документи на орендовану земельну ділянку, ОСОБА_2 відмовлявся.

Свідок ОСОБА_5 дала показання суду, що працює в ПП «ЗІС» завскладом. Повідомляла ОСОБА_2 в усній формі з проханням надати ПП «ЗІС» документи про прийняття ним у спадщини земельної ділянки після смерті ОСОБА_3 , яку ПП «ЗІС» орендувало з 2006 року. Однак ОСОБА_1 жодним чином на їх прохання не відреагував, правовстановлюючих документів не надав.

Свідок ОСОБА_6 суду дав показання суду, що ПП «ЗІС» орендує належну йому на праві приватної власності земельну ділянку. Щороку восени він вчасно отримує від орендаря орендну плату. У 2015-2016 роках громадянка ОСОБА_7 агітувала його надати свою земельну ділянку в оренду ТОВ «Теплик-Агро» та забороняла отримувати орендну плату у ПП «ЗІС», просила не розкривати поштову кореспонденцію від ПП «ЗІС», що ним і було зроблено. Однак з 2017 року він все ж таки дотримується умов договору оренди, укладеного з ПП «ЗІС». ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щороку повідомляють його, як і інших орендодавців, про час і місце отримання орендної плати зерном, а у випадку незгоди в грошовій формі.

На підставі письмових доказів судом встановлено, що 19 квітня 2006 року між ОСОБА_3 та ПП «ЗІС» в особі директора Зублевича Івана Станіславовича було укладено договір оренди землі №416, за умовами якого ОСОБА_3 передала в оренду ПП «ЗІС» належну їй згідно Державного акту серії ЯА № 104251 від 10 січня 2005 року земельну ділянку площею 2,9908 га, розташовану на території Петрашівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. Договір зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.08.2006 року за №39 (а.с. 9-10).

07 травня 2010 року ПП «ЗІС» та ОСОБА_3 було підписано зміни до договору оренди землі, зареєстрованого у Теплицькому районному відділі ДП «Центр ДЗК» за № 44 від 12.05.2010 року, відповідно до яких термін дії договору було продовжено до 2025 року та збільшено розмір орендної плати (а.с. 11).

Зі слів позивача ОСОБА_3 померла.

Позивачу по справі ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0106, площею 2,9908 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер: 678782 від 08.04.2014, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 20154641 від 08.04.2014 (а.с. 13).

Згідно вказаної довідки датою та часом державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за позивачем є 08.04.2014 року.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України - встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України - передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України - встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Свобода договору включає, серед іншого, право сторін змінювати, розривати або продовжувати чинність укладеного ними договору.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, зокрема у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.792 ЦК України - за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Таким законом є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-ХІV, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 31 якого, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.

На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» - врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Згідно частини четвертої зазначеної статті Закону №161-ХІV, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Системний аналіз вказаних положень діючого законодавства дає підстави вважати, що договір оренди землі може бути розірваний судом на вимогу нового власника земельної ділянки, якщо таке право передбачено договором.

За загальними приписами ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення ( ч.1 ст. 1225 ЦК України)

Згідно ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України - до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки.

У пункті 35 договору оренди землі, сторони погодили, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність, викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом, ліквідації юридичної особи-орендаря.

Також, у пункті 38 договору сторони узгодили і те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Вказаний пункт договору повністю узгоджується з вищезазначеними положеннями ЦК України, Закону України «Про оренду землі», а також положеннями ЗК України.

Враховуючи викладене та те, що умовами договору оренди землі не передбачено його розірвання у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Стаття 129 Конституції України - визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1).

У ч. 3 ст. 2 ЦПК України - однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивачем не доведено факт невиконання або неналежного виконання умов договору оренди землі, на що він та його представник посилаються, як на підставу розірвання вказаного договору.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 148-1 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:

- кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

- найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

- місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

- платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи такі вимоги закону позивачем ОСОБА_2 виконані не були.

Згідно вимог ст. 182 Цивільного Кодексу України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Реєструючи своє право власності на земельну ділянку згідно вимог законодавства у 2014 році, ОСОБА_2 знав, що успадкована ним земельна ділянка перебуває у оренді ПП «ЗІС», а тому не існувало обставин, які б звільняли його на той момент від обов`язку повідомити орендаря про набуття ним права власності на цю земельну ділянку.

Вимоги ст. 148-1 ЗК України - на момент реєстрації права власності ОСОБА_2 на успадковану земельну ділянку вже діяли.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині розірвання договору оренди земельної ділянки, суд виходить з того, що не маючи можливості самостійно визначити коло спадкоємців померлої ОСОБА_3 та не отримавши передбачені ч. 3 ст. 148-1 ЗК України документи, орендар ПП «ЗІС» не мав можливості здійснювати виплату орендної плати за землю спадкоємцям померлого власника земельної ділянки.

Посилання представника позивача на положення ст. 537 ЦК України про те, що ПП «ЗІС» не вжило усіх можливих заходів для виплати орендної плати ОСОБА_2 , а саме шляхом внесення боргу на депозит нотаріуса, нотаріальної контори, спростовуються вище викладеними доводами суду. Орендар ПП «ЗІС» не мав можливості здійснювати виплату орендної плати за землю, в тому числі і шляхом внесення плати на депозит нотаріуса/нотаріальної контори, оскільки коло спадкоємців померлого власника земельної ділянки встановлено не було.

Крім того, аналіз даної норми дає підстави вважати, що виконання зобов`язання внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори є правом боржника, а не прямим його обов`язком.

Пунктом 9 договору оренди землі №416 від 19 квітня 2006 року сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем грошовою формою у розмірі 1,5% нормативної грошової оцінки (в подальшому змінено на 3%) нормативної грошової оцінки земельної ділянки, або продукцією на дану суму, якщо зерном, то не менше п`яти центнерів.

Тобто умовами договору встановлена альтернатива за бажанням орендодавця отримати орендну плату за землю або в грошовій формі, або продукцією.

А тому, суд приходить до висновку, що ПП «ЗІС» не могло самостійно, без врахування позиції орендодавця, вирішувати питання про зарахування орендної плати саме у грошовій формі.

Згідно з положеннями ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено частково, то судові витрати слід стягнути з відповідача в частині задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 78, 81, 95, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ЗІС» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_2 , заборгованість по орендній платі в сумі 4239 (чотири тисячі двісті тридцять дев`ять) грн. 44 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_2 , 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14.10.2022.

Суддя