Справа № 933/823/21
Провадження № 2/933/8/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області

у складі:

головуючого - судді Попович І.А.

за участі:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

секретаря судового засідання - Осадчої Л.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, третя особа: державний нотаріус Олександрівської державної нотаріальної контори - Звягіна А.Ф., -

В С Т А Н О В И В:

11.11.2021 року представник позивача звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

12.11.2021 року на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом надісланий відповідний запит, щодо інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів.

18.11.2021 року судом отримано відповідь, щодо місця реєстрації відповідачів.

Ухвалою судді від 19.11.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 17.12.2021 року до участі у справі у якості третьої особи залучено державного нотаріуса Олександрівської державної нотаріальної контори - Звягіну А.Ф.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новополтавка Олександрівського району Донецької області, першою дитиною в повній родині. Батьками позивачки є: батько - ОСОБА_1 , 1958 р.н. та мати - ОСОБА_4 , 1964 р.н. Окрім позивачки подружжя ОСОБА_5 мали в родині ще двох синів: ОСОБА_3 , 1986 року народження та

ОСОБА_1 , 1995 року народження.

Родина позивачки проживала у власному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В 2004 році батьки позивачки офіційно розірвали свій шлюб, але згодом

почали знов проживати разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

Брати позивачки в різний час виїхали до Росії: ОСОБА_6 - в 2004 році, а ОСОБА_7 - в 2014 році. Згодом обидва отримали посвідки на постійне проживання в Росії.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивачки - ОСОБА_1 помер, перебуваючи у гостях у своїх знайомих в Запорізькій області.

В зв`язку з його смертю на території Олександрівської селищної ради

Олександрівського району Донецької області відкрилася спадщина.

20 квітня 2017 року, за заявою позивачки державним нотаріусом Олександрівської

ДНК Звягіной А.Ф., було заведено спадкову справу за № 41/2017 після смерті спадкодавця.

Брати позивачки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на момент смерті спадкодавця були зареєстровані за постійним місцем проживання разом з спадкодавцем, що формально робить співвідповідачів такими, що фактично прийняли спадок після смерті батька.

З зазначених вище причин нотаріус відмовляється видавати позивачці свідоцтво про право на спадщину на цілу земельну ділянку, наполягаючи на факті прийняття спадщини також її двома братами.

Вважає, що факт реєстрації співвідповідачів за постійним місцем проживання за однією адресою разом зі спадкодавцем не є беззаперечним доказом їх постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Просить встановити юридичний факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно разом зі спадкодавцем не проживали.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення відповідно викладеним в позові.

Співвідповідачі по справі в судове засідання не з`явились, надали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти задоволення позовних вимог (а.с.82). Також додали, що вони виїхали до Росії на постійне місце проживання. ОСОБА_3 у 2004 році, а ОСОБА_1 у 2014 році. За весь цей час ОСОБА_3 був в Україні два рази: у 2015 році та в вересні 2021 року. ОСОБА_1 з 2014 року в Україні не був. Підтвердили факт того, що вони на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно разом із ним не проживали.

Третя особа: державний нотаріус Олександрівської державної нотаріальної контори - Звягіна А.Ф. надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечувала (а.с.56). Також на виконання ухвали від 17.12.2021 року, надала суду копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 , - ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_1 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтв про народження № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно (а.с.10-12).

ОСОБА_1 разом із дітьми на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-9,14-17).

Після смерті ОСОБА_1 , на території Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області відкрилася спадщина, яка складається з

земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,90 га, яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 723076, виданого Олександрівською РДА 16 березня 2006 року (а.с.18-19).

20 квітня 2017 року, за заявою позивачки, державним нотаріусом Олександрівської

ДНК Звягіною А.Ф., заведено спадкову справу за № 41/2017 після смерті спадкодавця ОСОБА_1 . Спадкова справа містить, посвідчені нотаріусом м. Тула РФ, заяви відповідачів від 17.05.2016 р. про те, що вини «...разом з померлим не проживали, в володіння та користування спадковим майном не вступали, спадок не прийняли та на нього не претендують...» (а.с.19,22-23, 58-80).

Рішенням Олександрівського районного суду від 25.02.2004 року, шлюб між батьками позивачки, розірвано (а.с.20).

Відповідно до акту комісії представників територіальної громади від 05.11.2021 року, на момент смерті ОСОБА_1 , його сини ОСОБА_3 , 1986 р.н. та ОСОБА_1 , 1995 р.н., постійно за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не проживали (а.с.21).

Згідно відповіді Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.11.2021 року, відомості про перетинання державного кордону, лінії розмежування в межах Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою АР Крим, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період з 01.12.2016 по 30.11.2021, в базі даних не виявлено. Зазначені відомості зберігаються протягом 5 років (а.с.35).

Міграційні карти та бланки повідомлення про прибуття, підтверджують факт перетину ОСОБА_3 та ОСОБА_1 кордону з РФ та їхньої реєстрації у Тульській області (а.с.40-45).

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні, що не оспорені відповідачем в судовому засіданні та шляхом подання відзиву.

Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті.

До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків

від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, в тому числі - діти спадкодавця.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року

«Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються

судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою

про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на

спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору

між ними.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили факт того, що на момент смерті ОСОБА_1 , його сини ОСОБА_3 , 1986 р.н. та ОСОБА_1 , 1995 р.н., постійно за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не проживали.

Судом встановлено, що співвідповідачі на час відкриття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , були зареєстровані разом з ним за однією адресою, однак тривалий час постійно разом із спадкодавцем не проживали.

Державна реєстрація співвідповідачів за однією адресою із спадкодавцем сама по собі не є беззаперечним доказом їх постійного проживання на момент смерті із спадкодавцем. Факт постійного проживання відповідачів зі спадкодавцем, на момент відкриття спадщини, був спростований в судовому засіданні.

При прийняті рішення суд врахував правову позицію викладену у постанові Верховного суду від 19.05.2021 року (справа № 937/10434/19-ц, провадження № 61-3620 св 21).

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 12-13, 77, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, третя особа: державний нотаріус Олександрівської державної нотаріальної контори - Звягіна А.Ф., - задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ), на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно разом зі спадкодавцем не проживали.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 10 січня 2022 року.

Повний текст рішення складено 12 січня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 , проживає АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 , проживає АДРЕСА_2 .

Суддя Олександрівського

районного суду Попович І.А.