Справа № 457/524/21
Провадження № 2-др/438/3/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(додаткове)

03 жовтня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Слиша А.Т.

за участю секретаря судового засідання Гадубяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі заяву представника позивача ОСОБА_1 адвокатаПотічної Н.Ю. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

01 вересня 2022 року Бориславським міським судом Львівської області ухвалено рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Трускавецький водоканал» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Вказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

06 вересня 2022 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвокатаПотічної Н.Ю. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат у користь позивача, зокрема, 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді від 09 вересня 2022 року заяву про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду на 23 вересня 2022 року. Розгляд заяви було відкладено на 03 жовтня 2022 року.

У судове засідання 03 жовтня 2022 року позивач ОСОБА_1 та його представник не прибули. Позивач подав до суду заяву від 03.10.2022, у якій просить розглянути справу про ухвалення додаткового рішення без його та представника участі, заяву підтримує.

Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» у судове засідання не прибув, був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви, жодних клопотань до суду не подав.

Суд вважає за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності учасників справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 01 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» задоволено частково. Визнано незаконним та скасувати наказ товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» за №74 к/тр «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » від 14 квітня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал». Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» на користь ОСОБА_1 298 524 гривень 10 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15 квітня 2021 по 01 вересня 2022 року, без врахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» в дохід держави судові витрати, що складаються із 3 977гривень 64 копійок судового збору.

Встановлено, що при ухваленні вказаного рішення судом не було вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

При цьому, у судовому засіданні представник позивача до закінчення судових дебатів заявила про подання нею у справі протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів для підтвердження розміру витрат, які сторона позивача сплатила у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрат на правничу допомогу.

Заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат у користь позивача, зокрема, 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу надійшла до суду 06 вересня 2022 року, тобто у строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивачаОСОБА_1 адвокатомПотічною Н.Ю. долучено копії договору про надання правової допомоги від 20.04.2021, додаткової угоди від 30.04.2021, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 01.09.2022 з детальним описом виконуваних робіт; квитанцію від 30.04.2021 про оплату ОСОБА_1 6000 гривень на рахунок отримувача ОСОБА_2 , призначення платежу: гонорар за додатковою угодою від 30.04.2021.

Правничу допомогу позивачеві надавала адвокат Потічна Н.Ю. на підставі укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги від 20.04.2021 та додаткової угоди від 30.04.2021. Перелік послуг та їх загальна вартість у розмірі 6000 грн відображені в акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 01.09.2022. Оплата за вищевказану правничу (правову) допомогу здійснена ОСОБА_1 30.04.2021 у розмірі 6000 грн, що підтверджується копією відповідної квитанції.

Як стверджується матеріалами справи, представник позивача в порядку надання останньому професійної правничої допомоги здійснювала написання адвокатських запитів, підготовку позовної заяви, відповіді на відзив, заяв та клопотань, розрахунку коштів за час вимушеного прогулу, участь в судових засіданнях, саме адвокатом Потічною Н.Ю. були надані послуги та докази щодо підготовки, подання, та супроводження позову, та вартість таких послуг.

Натомість відповідачем не було подано до суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та (або) доводів і доказів про неспівмірність цих витрат, що унеможливлює вирішення судом питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки (ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності) суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, з власної ініціативи.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №454/3919/18 (провадження № 61-13848св21).

За вищенаведених обставин в їх сукупності суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 01 вересня 2022 року не вирішено питання про судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення, яким на підставі статей 141 та 246 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Керуючись ст.ст. 141, 246, 259-261, 270,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

ухвалити додаткове рішення у справі № 457/524/21, провадження №2/438/235/2022 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шести тисяч) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бутиподана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т.Слиш