справа № 759/1248/22 головуючий у суді І інстанції Бабич Н.Д.
провадження № 22-ц/824/7863/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-8» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ЖБК «Індикатор-8» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги в сумі 3 290 грн. 64 коп., з яких: 3 102 грн. 82 коп. сума основного боргу; 135 грн. 44 коп. - штрафні санкцій з розрахунку 3%.; інфляційні втрати в обсязі - 52 грн. 38 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач належним чином виконав перед відповідачем, який є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , свої зобов`язання щодо забезпечення останнього усім комплексом житлово-комунальних послуг, проте відповідач будучи споживачем вказаних послуг неналежним чином здійснював їх оплату. У зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року позов ЖБК «Індикатор-8» задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції містить дані про те, що у відповідача станом на січень 2022 року обліковується заборгованість у розмірі 3 102 грн. 82 коп. При цьому, ні рішення суду, ні позовна заява не пояснюють її походження та не надають детальних розрахунків. Натомість, суд першої інстанції в своєму рішенні посилається на акт звірки за 2015-2021 року, долучений до позовної заяви. У той же час, цей акт звірки не є належним доказом існування у відповідача заборгованості, оскільки не є первинним документи у розмінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, зазначений акт містить численні помилки та неточності. Відповідач вказує, що заявлена позивачем та стягнута рішенням суду першої інстанції сума заборгованості не підтверджена жодними належними та допустимими доказами. Також, відповідач вказує на те, що як випливає з акту звірки за 2015-2021 роки, сума у розмірі 2 660 грн. 08 коп. була нібито заборгована відповідачем «по обов`язковим платежам». Разом з тим, відповідач вважає таку суму заборгованості недоведеною та не погоджується з нею. Також, суд першої інстанції неправильно застосував ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Відповідач зазначає, що його не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, відповідач не отримував копії позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі, справу було неправомірно розглянуто за його відсутності, а також в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач також просив застосувати строк позовної давності в частині стягнення з нього заборгованості у розмірі 2 660 грн. 08 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що відповідач навмисно до цього часу не визнає законні вимоги УСЗН Святошинського району стосовно його участі у сплаті рахунків за послуги підприємств виробників. З початку 2019 року відповідач на свій персональний рахунок отримує державну допомогу в якості відшкодування за сплату комунальних послуг, однак, під надуманим приводом цинічно не визнає борг і ухиляється від сплати заборгованості, вважаючи її недоведеною.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що житлово-будівельний кооператив "Індикатор-8" є балансоутримувачем і управителем житлового будинку АДРЕСА_2 та виконує функції виконавця, що надає послуги мешканцям даного будинку, в тому числі забезпечує комунальними послугами квартиру АДРЕСА_3 , наймачем якої є ОСОБА_1 , що підтверджується ордером № 0044199 від 20 липня 1984 року (а.с.13).

Згідно п. 1.1.1. Статуту ЖБК "Індикатор-8" був створений на підставі Рішення виконкому Ради народних депутатів м. Києва від 10 січня 1983 року № 25 та зареєстрований 14 січня 1983 року за № 304 з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх родин шляхом будівництва одного двосекційного дев`ятиповерхового житлового будинку, обсягом на 232 квартири. ЖБК "Індикатор-8" перереєстрований 26 червня 2008 року Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією, про що зроблено запис про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР №1 0721 2000 0000 2303 (а.с.7-12).

Згідно п. 6.2.8. Статуту ЖБК "Індикатор-8" член ЖБК зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і обов`язкові платежі.

З весни 2015 року відповідач отримує субсидію, як державну допомогу по сплаті комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_3 . До серпня 2017 року позивач проводив нарахування плати за послуги, які надавались підприємствами постачальниками, через КП ГІОЦ КМДА. Після виходу з обслуговування КП ГІОЦ КМДА, позивач почав співпрацювати з Святошинським відділом пільг та субсидій Управління соціального захисту населення. Відповідач в 2015 році оформив дозвіл на отримання державної допомоги, як відшкодування за спожиті комунальні послуги та був повідомлений в УПСЗН про обов`язкові платежі та важливі умови надання субсидії. Згідно звірки нарахувань відповідач порушив умови отримання державної допомоги в частині добровільної сплати обов`язкових щомісячних коштів. Згідно з актом звірки в період з вересня 2015 року по березень 2019 року частково або зовсім ігнорував вимоги УПСЗН, що порушує умови надання державної допомоги. Відповідач не в повному обсязі сплачував витрати за житлово-комунальні послуги в зв`язку з чим у нього станом на січень 2022 рік обліковується заборгованість у розмірі 3290 грн. 64 коп. з врахуванням індексу інфляції 118 грн. 24 грн. та 3% річних - 62 грн. 38 коп. (а.с.16-51).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положення ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов`язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порядок використання субсидії та сплати обов`язкової частки платежу регулюються, зокрема, положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року №848.

Постановою КМУ від 25 березня 2015 року № 487 пункт 15 Положення було доповнено наступним формулюванням: «У разі коли вартість фактично використаної послуги менша ніж обов`язкова частка витрат на оплату цієї послуги, громадяни сплачують її фактичну вартість. Сума субсидії, яку структурними підрозділами з питань соціального захисту населення було переказано на рахунки виконавців/виробників житлово-комунальних послуг для оплати їх вартості в розмірі соціальних нормативів і яка не використана домогосподарством внаслідок економії споживання послуг, зараховується виконавцем/виробником як оплата послуг, у тому числі обов`язкової частки платежу домогосподарства, на наступні розрахункові періоди».

В апеляцій скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування строку позовної давності в частині стягнення заборгованості у розмірі 2 660 грн. 08 коп. нарахованої за несплату обов`язкових платежів по субсидії.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Разом з тим, під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд позбавив відповідача можливості подати таку заяву.

Так, суд першої інстанції, всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розглянувши справу у відсутність відповідача, не повідомив його про час та місце розгляду справи, чим фактично позбавив його можливості заперечувати проти доводів позивача, подати відзив та докази, на підставі яких він заперечує проти доводів позовної заяви.

Відтак, ОСОБА_1 з об`єктивних причин не мав можливості заперечити проти позову, у тому числі, з підстав пропуску строку позовної давності.

З зазначених підстав заява відповідача про застосування строку позовної давності у відповідності до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України має бути врахована судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідач вказує, що постановою КМУ від 27 грудня 2018 року №1176, яка набрала законної сили 01 січня 2019 року до положення про порядок призначення житлових субсидій, було внесено зміни, за якими у громадян заявилася можливість отримувати субсидію у грошовій формі та оплачувати повний обсяг спожитих житлово-комунальних послуг використовуючи отримані кошти. Отже, з початку 2019 року система використання субсидії змінилася і потреба у сплаті обов`язкових платежів відпала. А, відтак, сума у розмірі 2 660 грн. 08 коп. може стосуватися виключно періодів з 2015 року до кінця 2018 року.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що у вересні 2021 року позивачем було здійснено перерахунок заборгованості по обов`язковим сплатам субсидії та нараховано відповідачу заборгованість в сумі 2660 грн. 08 коп.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність підстав до такого перерахунку та періоди за які було нараховано таку заборгованість. А, відтак, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити, як обґрунтованість такого нарахування так і строк позовної давності в частині його застосування до кожного помісячного платежу, який не був сплачений у відповідний період.

Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір такої заборгованості, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх безпідставність, а тому строк позовної давності до зазначених вимог застосовано бути не може.

Щодо іншої суми заборгованості строк позовної давності позивачем не пропущено.

В позовній заяві позивач вказує на те, що відповідачем не сплачувалися обов`язкові платежі протягом заявленого періоду. Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем з січня 2019 року сплачувалися обов`язкові платежі, однак, в меншій сумі ніж була визначена, а, відтак, у відповідача виникла заборгованість.

Враховуючи те, що позовна заява в частині нарахованої заборгованості у розмірі 2660 грн. 08 коп. не підлягає задоволенню, то фактичний розмір заборгованості з вересня 2021 року підлягає зменшенню на вказану суму. А, відтак, заборгованість станом на вересень 2021 року складала 766 грн., на жовтень 2021 року - 201 грн. 60 коп., на листопад 2021 року - 206 грн. 17 коп., на грудень 2021 року - 442 грн. 74 коп.

Таким чином, розмір несплаченої заборгованості на кінець розрахункового періоду, а саме станом на 01 січня 2022 року складає 442 грн. 74 коп.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, за період з вересня 2021 року по грудень 2021 року підлягають перерахунку інфляційні втрати та три відсотків річних, без урахуванням суми боргу, яка нарахована у вересні 2021 року в розмірі 2 660 грн. 08 коп.

Розрахунок інфляційних збитків.

Період прострочення: 01.09.2021 - 30.09.2021.

Сума заборгованості = 766.00 грн.

Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення: вер. 2021 = 101.2;

Сукупний індекс інфляції = 101.2:100 (вер. 2021) = 1.01200000.

Інфляційне нарахування = 766.00 * 1.01200000 -766.00 = 9.19 грн.

Період прострочення: 01.10.2021 - 31.10.2021.

Сума заборгованості = 201.60 грн.

Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення : жовт. 2021 = 100.9;

Сукупний індекс інфляції = 100.9:100 (жовт. 2021) = 1.00900000.

Інфляційне нарахування = 201.60 * 1.00900000 -201.60 = 1.81 грн.

Період прострочення: 01.11.2021 - 30.11.2021.

Сума заборгованості = 206.17 грн.

Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення : лист. 2021 = 100.8;

Сукупний індекс інфляції = 100.8:100 (лист. 2021) = 1.00800000.

Інфляційне нарахування = 206.17 * 1.00800000 -206.17 = 1.65 грн.

Період прострочення: 01.12.2021 - 31.12.2021.

Сума заборгованості = 442.74 грн.

Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення : груд. 2021 = 100.6;

Сукупний індекс інфляції = 100.6:100 (груд. 2021) = 1.00600000.

Інфляційне нарахування = 442.74 * 1.00600000 -442.00 = 2.65 грн.

Таким чином, загальний розмір інфляційних нарахувань складатиме 9.19 грн. + 1.81 грн. + 1.65 грн. + 2.65 грн. = 15.30 грн.

Розрахунок

відсотків за користування грошовими коштами.

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
766грн.01.09.202130.09.2021
201,6грн.01.10.202131.10.2021
206,17грн.01.11.202130.11.2021
442,74грн.01.12.202131.12.2021
Дата початку нарахування:01.09.2021.

Дата закінчення нарахування:31.12.2021.

Відсоткова ставка:3% річних.

Розраховується за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
01.09.202130.09.202130766.0031.89
01.10.202131.10.202131201.0030.51
01.11.202130.11.202130206.0030.51
01.12.202131.12.202131442.0031.13
Всього: 122 4.04
Отже, сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01 вересня 2021 року по 31 грудня 2021 року складає 4 грн. 04 коп.

Враховуючи зазначене, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 442 грн. 74 коп., інфляційні втрати у розмірі 15 грн. 30 коп. та три відсотки річних у розмірі 04 грн. 04 коп.

В суді апеляційної інстанції позивач просив долучити до матеріалів справи копію листа №30/3/2/10398 від 01 вересня 2022 року від СП «Енергозбут» КП Во «Київтеплоенерго» з довідкою про фактичне споживання послуги централізованого опалення з травня 2018 року по березень 2022 року.

У той же час, відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На момент подачі позовної заяви позивач не був позбавлений можливості звернутися з відповідним запитом та долучити відповідь на нього до позовної заяви, однак, він не скористався таким правом та не подав зазначений доказ до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі ЖБК «Індикатор-8» не навів поважних причин, які перешкоджали подати йому зазначений доказ у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 481 грн. При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3 721 грн. 50 коп.

На користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (14,04%), а саме у розмірі 348 грн. 33 коп. На користь відповідача з позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги, пропорційно до відхиленої частини позовних вимог (85,96 %), а саме у розмірі 3 199 грн.

Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача різницю між сумою, яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача, та сумою, яку відповідач має компенсувати позивачу. Така різниця становить 2 850 грн. 67 коп. (3 199-348,33).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року скасувати та прийняти постанову.

Позов Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-8» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-8», місцезнаходження - вул. Академіка Кіпріанова, 2, у м. Києві, ідентифікаційний код 24580539, заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 442 (чотириста сорок дві) гривні, 74 копійки, інфляційні втрати у розмірі 15 грн. (п`ятнадцять) гривень, 30 копійок, три відсотки річних у розмірі 04 (чотири) гривні, 04 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-8», місцезнаходження - вул. Академіка Кіпріанова, 2, у м. Києві, ідентифікаційний код 24580539, на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 2 850 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) гривні 67 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.