Справа № 751/619/22
Провадження № 2/750/854/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2022 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:
суддіСупруна О.П.,
секретар Стеченко К.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 751/619/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
31.01.2022 позивач звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 10 000 доларів США, передані йому в якості авансу за зобов`язання продати 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.02.2022 вищевказану справу передано до Деснянського районного суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю).
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
04.07.2022 підготовче засідання відкладене на 08.08.2022 у зв`язку з неявкою сторін.
08.08.2022 підготовче засідання відкладене на 25.08.2022 у зв`язку з неявкою сторін.
Ухвалою суду від 25.08.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12.09.2022.
12.09.2022 розгляд справи відкладений на 27.09.2022 у зв`язку з неявкою сторін.
У судове засідання, призначене на 27.09.2022, сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином; представник позивача подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку позову, дав згоду на заочний розгляд справи; відповідач відзиву не подав, про причини неявки суду не повідомив; позивач причин неявки суду не повідомив.
За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України).
За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно з письмовою розпискою від 18.10.2013 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000,00 дол. США як завдаток за належну йому 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , та зобов`язується продати вказану частину будинку до 01.05.2014 за ціною 21 000,00 дол. США. Гроші отримані повністю до підписання розписки в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Укладення обумовленого сторонами договору купівлі-продажу частини будинку не відбулося. 15.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з письмовою заявою про повернення отриманого ним авансу у розмірі 10 000,00 дол. США протягом одного місяця з дня отримання заяви. ОСОБА_2 відповідь на зазначену заяву ОСОБА_1 не надав, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору від 18.10.2013 недійсним, посилаючись на статті 203, 215, 216, 220, 233, 570, 635, 657 ЦК України.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.08.2021 у справі № 750/2209/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним - відмовлено (а.с. 7-8). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 29.09.2021, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2022, рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.08.2021 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Встановлено, що оскільки договір купівлі-продажу частини будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем ОСОБА_2 грошова сума в еквіваленті 10 000,00 дол. США є авансом, а не завдатком (а.с. 11).

Відповідно до частини першої статті 639 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.12.2021 № 465/5790/17 зроблено висновок, що тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

Установивши, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, суд доходить висновку про те, що грошові кошти у розмірі 10 000 дол. США, які позивач передала відповідачеві за розпискою, були передані саме як аванс за частину будинку, а тому підлягають поверненню.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19).

Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Швидкий О.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 04.01.2022.

Згідно квитанцій № 04/01 від 04.01.2022 та № 19/08-01 від 19.08.2022 позивач сплатила адвокату 12 000,00 грн.

Як убачається з розрахунку вартості наданих адвокатських послуг від 27.09.2022, вартість участі в судових засіданнях становить 4 000,00 грн, що не підлягає стягненню, оскільки справа розглянута без участі представника позивача.

Таким чином, витрати на правничу допомогу належить стягнути з відповідача в розмірі 8 000,00 грн, враховуючи відсутність з боку останнього заперечень щодо розміру цих витрат.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 доларів США (десять тисяч доларів США), передані йому в якості авансу за зобов`язання продати 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 878 грн 40 коп. (дві тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень 40 копійок) у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Суддя