Справа № 289/1244/21
Номер провадження 2/289/27/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2022 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., з секретарем судових засідань Галькевич Ю.В., за участі позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 представника відповідача адвоката Нагорної Т.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право на житло, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання відповідача такою, що втратила право на житло.

В обґрунтування позову зазначили, що 12 січня 2008 року ОСОБА_2 , одружилася з ОСОБА_5 і вселилася у квартиру АДРЕСА_3 , в якості члена сім`ї та отримала відповідну реєстрацію у цьому житлі.

Також, у вказану квартиру вселився ОСОБА_1 , як син позивача від першого шлюбу.

У вказану квартиру, ОСОБА_5 , вселився відповідно до ордеру в/ч НОМЕР_1 від 1993 року разом із колишньою дружиною і дочкою від іншого шлюбу: ОСОБА_6 відповідачем по справі.

25.04.2014 року за рішенням Радомишльського районного суду шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був розірваний, та позивач повернула собі дошлюбне прізвище - ОСОБА_8 .

Після розірвання шлюбу позивачі залишилися проживати в кв. АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Станом, на день звернення до суду у кв. АДРЕСА_3 зареєстровані:

-позивач ОСОБА_1 ;

-позивач ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Також, у цій квартирі зареєстрована дочка померлого ОСОБА_5 від іншого шлюбу: ОСОБА_4 , яка з 2007 року не проживає на вказаній житловій площі по зазначеній адресі.

Враховуючи тривалу відсутність відповідача по місцю реєстрації позивачі просять визнати відповідача ОСОБА_4 , такою, що втратила право на проживання в квартирі АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 10.02.2022 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Будинкоуправління №9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України смт.Городок, Житомирського району.

Позивачі та їх представник ОСОБА_3 в судове засідання прибули, позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення.

Відповідач та її представник адвокат Нагорна Т.І. в судове засідання прибули, проти задоволення позову заперечили, подали відзив на позовну заяву та надали суду пояснення.

Представник третьої особи до суду на з`явився, надали до суду письмові пояснення, просять проводити розгляд справи за їх відсутності по наявних матеріалах.

Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстава.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до положень ч. ч.1,2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пунктом 2 частини 3 даної норми також передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном,- протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлених строків, здійснюється в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Якщо така особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають питання щодо терміну його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Також, ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідача.

Разом з тим, позивачами не надано суду жодних доказів щодо порушення відповідачем їх прав та законних інтересів.

Судом встановлено, щовідповідно до ордеру в/ч НОМЕР_1 від 16.07.1993 року № 23/49 ОСОБА_5 вселився до квартири АДРЕСА_3 ). До складу сім`ї наймача також входить дочка ОСОБА_12 , 1982 року народження ( ОСОБА_13 ).

12 січня 2008 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 червня 2021 року між ОСОБА_2 та Будинкоуправлінням №9 Макарівської КЕЧ укладено Договір № 139 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду згідно якого наймачу ОСОБА_2 та членам її сім`ї, до складу яких входить і ОСОБА_4 - донька померлого чоловіка, наймодавець надає у безстрокове користування житлом квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно довідки про склад сім`ї, № 1264 від 30.06.2021 року наданої Городоцькою селищною радою, до складу сім`ї ОСОБА_2 входить в тому числі і ОСОБА_4 , 1982 року народження - донька померлого чоловіка.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та пояснила, що проживає у данні квартирі з часу укладення шлюбу із ОСОБА_5 з січня 2008 року по даний час разом із дітьми, робить там ремонт. Відповідач ОСОБА_4 , яка є дочкою ОСОБА_14 з 2007 по 2016 роки проживала у квартирі вкрай рідко, а з 2016 року в квартирі не живе взагалі, оскільки живе і працює в м.Дніпро. Позивач в судовому засіданні підтвердила, що в спірній квартирі АДРЕСА_3 зберігаються речі відповідача ОСОБА_4 , а також є окрема кімната, яку ОСОБА_4 закриває на замок і там знаходиться невелика кількість її особистих речей. Конфліктів із відповідачем у позивача ніколи не було, і коли ОСОБА_4 приїжджає до смт.Городок то ночує в цій кімнаті, але останній раз це було більше року тому назад. Також, позивач підтвердила, що ОСОБА_4 має ключі від вхідних дверей до спірної квартири, і коли останній раз позивач змінила замки, то ключі від них вислала поштовим зв`язком на адресу відповідача в м.Дніпро.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та пояснила, що дійсно протягом останніх кількох років змушена жити і працювати в м.Дніпро. Це пов`язано із тим, що позивач ОСОБА_2 має проблеми із психічним здоров`ям, у зв`язку із чим в 2015 році була визнана судом недієздатною (а.с. 59-61). ОСОБА_2 влаштовує із відповідачем постійні сварки, що робить проживання в даній квартирі нестерпним. Нормальні умови для проживання відсутні. Ці обставини тривають довгий час, що позбавляє відповідача можливості постійного проживання в даній квартирі. Також, ОСОБА_4 зазначила, що в квартирі, яка надавалась її батьку, вона має окрему кімнату, яка замикається на замок. В кімнаті знаходяться її особисті речі і там вона ночує коли приїжджає в смт.Городок та коли їй не перешкоджають, щоб зайти до квартири. Також на кухні та в коридорі є її речі, якими вона користується. Крім того, вона і досі є квартиронаймачем, та місце проживання зареєстроване за адресою по АДРЕСА_4 . Іншого постійного житла не має. В місті Дніпро має тимчасове житло по місцю своєї роботи.

З письмових пояснень наданих третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Будинкоуправління №9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України,яка є наймодавцем спірної квартири слідує, що:

Відповідно до ордеру №23/49 від 16.07.1993 року ОСОБА_5 та членам його родини, а саме: ОСОБА_15 .. ОСОБА_12 було передано у безстрокове користування квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_5 .

Після того як ОСОБА_5 та ОСОБА_2 одружились, остання вселилась у зазначену квартиру, як член сім`ї наймача та відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Після смерті ОСОБА_5 у квартирі залишились проживати його колишня дружина ОСОБА_16 разом із дітьми та ОСОБА_4 . Але між колишньою дружиною і донькою померлого відповідно до відзиву виникали суперечки, у зв`язку з тим, що ОСОБА_16 неодноразово влаштовувала дебоші і тому ОСОБА_4 приходилось час від часу залишати квартиру так як проживання у ній було нестерпним.

Третя особа у справі вважає, що відсутність ОСОБА_4 у зазначеній квартирі була поважною, тому як остання працює у м. Дніпро, що підтверджується довідкою №62 від 14.02.2022 року.

Також Будинкоуправління №9 Макарівської КЕЧ зазначає, що ОСОБА_4 заселилась у квартиру на законних підставах, що підтверджується ордером №23/49 від 16.07.1993 року, дана особа зареєстрована за цим місцем проживання і виконує всі необхідні права і обов`язки та є членом сім і наймача відповідно до договору №139 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду.

Згідно довідки ТОВ «Омега» м.Дніпро, № 62 від 14.02.2022 року ОСОБА_4 працює на посаді оброблювача риби з 08.02.2022 по час видачі довідки.

Покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які були допитані в судовому засіданні, акти від 29.06.2021 та від 20.07.2022, які складені депутатом Городецької селищної ради Радомишльського району Житомирської області Івановою І.А., та акт від 18.08.2016 року, складений депутатом селищної ради Федотовим В.І., не свідчать про відсутність поважних причин, з яких відповідач не проживає в спірному помешканні.

В той же час свідки підтвердили факт конфліктів між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 , а також те, що відповідач періодично приїжджає до смт.Городок.

Отже заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що неприязні стосунки з позивачем ОСОБА_2 , яка створює нестерпні умови для проживання, також стали однією з підстав вибуття її з квартири до м.Дніпро.

Твердження сторони позивача про те, що рішенням Коростишівського районного суду від 06.06.2019 року у справі № 289/812/18 встановлено місце постійного проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_6 і вказаний факт взагалі не потребує доказуванню, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

З описової частини рішення Коростишівського районного суду від 06.06.2019 року у справі № 289/812/18, яке набрало законної сили, вбачається, що питання місця постійного проживання ОСОБА_4 (відповідача по справі) не було предметом судового розгляду і не з`ясовувалось взагалі. Склад учасників є відмінним від даної справи.

Мотивувальна частина рішення суду не містить висновку про припинення постійного проживання ОСОБА_4 у квартирі за адресою АДРЕСА_4 ., а тому рішення Коростишівського районного суду від 06.06.2019 року у справі № 289/812/18 не має преюдиційного значення під час вирішення цієї справи.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на житло задоволенню не підлягають.

Суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не стягує з відповідача на користь позивачів понесені ними витрати на сплату судового збору, оскільки позивачам повністю відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 265, 268 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на житло - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2022 року.

Суддя О. В. Мельник