КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6154/2022
справа № 362/1272/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Моторіній В.А..

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2021 року, постановлене суддею Марчук О.Л у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та молоді виконавчого комітету Васильківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та молоді виконавчого комітету Васильківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач зареєстрований у належній їй на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1 у військовому містечку. Зазначає, що після смерті її чоловіка його позашлюбний малолітній син зареєстрований в квартирі з чужими людьми, оскільки вона не являється його рідною матір`ю. Вказує, що перед смертю померлий батько відповідача надав нотаріально посвідчену заяву про те, що він не заперечує проти зняття відповідача з місця реєстрації. Також вказує, що відповідач постійно проживає зі своєю рідною матір`ю за місцем її реєстрації. Посилаючись на те, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, 01.02.2022 року ОСОБА_1 в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, мотивуючи тим, що рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , від імені свого малолітнього сина прийняла вона, його мати малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . На сьогоднішній день іншого місця для належного проживання у малолітнього ОСОБА_2 немає, у зв`язку з чим дитина змушена проживати в орендованій квартирі. Зазначає, що малолітній син померлого не проживав у квартирі позивача та спадкодавця з поважних причин, а саме тому, що його не пускали жити в цій квартирі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник позивача просив відкласти розгляд справи або зупинити провадження по справі, так як він перебуває у Збройних силах України.

Колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та її представника, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до ст. 372 ЦПК України. Судом неодноразово було відкладено розгляд справи за клопотанням позивача та його представника, однак, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, а тому суд має можливість постановити рішення за відсутності сторони, яка належно повідомлена .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що відповідач не проживав більше одного року без поважних причин у житловому приміщені, а тому вважаться таким , що втратив право користування житлом, у якому він зареєстрований.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, так як суд неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.03.2000 року та архівної довідки КПКОР «Західне бюро технічної інвентаризації» № 2141 від 27.12.2019 року позивачка є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 6 7, 8).

На час придбання квартири АДРЕСА_2 позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі.

Згідно з свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 27.10.2017 року батьками відповідача ОСОБА_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Згідно із довідкою № 3669 від 08.06.2021 року відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, відповідач зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 27).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Як встановлено довідкою від 01.03.2021 року, виданою депутатом Васильківської міської ради 8 скликання ОСОБА_7 , малолітня дитина ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_3 , а проживає разом з матір`ю за адресою : АДРЕСА_4 .

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 58274653 від 12.11.2019 року померлий ОСОБА_6 є спадкодавцем.

Відповідно до заяви № 102 від 12.11.2019 року по спадковій справі № 28/2019 ОСОБА_1 приймає спадщину від імені свого малолітнього сина ОСОБА_2 . До спадкової маси входить спірна квартира 28 будинку АДРЕСА_5 .

Статтею 47 Конституції України проголошено право кожного на житло.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Позивач просила визнати малолітнього ОСОБА_8 , 2017 року народження , таким, що втратив право користування в квартирі АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що в зазначеній квартирі він не проживає, так як він є малолітнім і самостійно в квартирі жити не може, а вона не є йому родичем. Правових підстав визнання ОСОБА_8 , 2017 року народження таким, що втратив право користування житлом, вона не зазначила.

4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 - Велика Палата ВС пояснила, що принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи.

З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та повинен прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини.

Окремо зазначено, що «самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Суд першої інстанції послався у рішенні суду як на ст.. 71,72 ЖК України так і на ст.. 405 ЦК України. Однак, судом першої інстанції не враховано ту обставину, що ст.. 71 ЖК України регулює право користування житловими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду, а квартира 28 будинку АДРЕСА_5 належить позивачу на праві власності.

Відповідно , правовідносини, які склалися між сторонами спору, врегульовані ст.. 405 ЦК України, а саме : Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

2. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що при народженні відповідача по справі ОСОБА_8 , 2017 року народження, він був зареєстрований за місцем проживання батька ОСОБА_5 у квартирі 28 будинку АДРЕСА_5 .

У листопаді 2019 року ОСОБА_5 помер. Із зазначеного часу відповідач в спірній квартирі не проживає, що визнається сторонами по справі.

Законний представник відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначила, що дитина не проживає в спірній квартирі із поважних причин, так як він є особою малолітньою і самостійно проживати не може, а крім того, позивач вчиняє перешкоди в користуванні житлом, між ними склалися неприязні стосунки.

Із матеріалів справи вбачається , що в провадженні суду є справа за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Крім того, між сторонами по справі як між спадкоємцями померлого ОСОБА_5 існує спір про поділ спадкового майна, який ще не вирішено.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 206/4028/18 Малолітній не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом.

Відповідач набув право користування спірною квартирою як син співвласника житла. Та обставина, що батько дитини помер, а малолітня дитина не може проживати самостійно в спірній квартирі, не дає підстави для визнання його таким, що втратив право користування житлом.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі існує спір та неприязні стосунки, що є поважною причиною непроживання відповідача в квартирі.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення.

Неповнолітній ОСОБА_8 , 2017 року народження , іншого житла не має, мати дитини зареєстрована в іншому населеному пункті і також в м.Василькові житла не має. Діти перебувають під особливим захистом держави, а тому , на думку колегії суддів в задоволенні позову повинно бути відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та молоді виконавчого комітету Васильківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 13 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: