Справа № 643/31/22
Провадження № 2/643/3030/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 Суддя Московського районного суду м. Харкова Поліщук Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові про зняття арешту з квартири, скасування постанови державного виконавця та закінчення виконавчого провадження і виконавчі дії, і закриття виконавчого провадження; про визнання неправомірними та протиправними дії та бездіяльність державних виконавців та посадових осіб виконавчої служби, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові, в якому просять: 1) визнати, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та зняти арешт з цієї квартири, що накладений відповідачем; 2) скасувати постанову державного виконавця Московського ВДВС № 1226998 та закінчити виконавче провадження і виконавчі дії, та закрити виконавче провадження за цією постановою щодо арешту квартири; 3) визнати неправомірними та протиправними дії та бездіяльність державних виконавців та посадових осіб Московського ВДВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право саме в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до абз. 5 п. 1 та 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 КАС України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження (ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII) .

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналізуючи вищенаведене, враховуючи, що позивачі не є сторонами виконавчого провадження, а право оскарження дій, рішень державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби мають лише учасники виконавчого провадження, позовні вимоги про скасування постанови державного виконавця та закінчення виконавчого провадження і виконавчі дії, і закриття виконавчого провадження; про визнання неправомірними та протиправними дії та бездіяльність державних виконавців та посадових осіб виконавчої служби не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України у відкритті позовного провадження у цій частині слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про зняття арешту з квартири, суд зазначає наступне.

З доданої до позовної заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №284448386 від 12.11.2021 вбачається про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частки за кожним ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на підставі постанови 12296998 від 03.04.2009 Московського ВДВС ХМУЮ.

Згідно листа Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), у виконавчому провадженні № 12296998 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7872, виданого 11.02.2008 Московським районним судом м. Харкова про стягнення боргу, боржником є ОСОБА_4 , стягувачем є ВАТ КБ «Надра».

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

Отже, якщо арешт накладено в порядку виконання рішення суду державним виконавцем, а не ухвалою судді, і позивачем не ставиться питання про визнання права власності на арештоване майно, а лише вимога про зняття з нього арешту, яке і так належить позивачу на праві власності, то належним відповідачем у даній справі є боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Однак позивачами в якості відповідача зазначено Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові, а не боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі просять звільнити їх від сплати судового збору, посилаючись на те, що арешт на вказане майно накладений з вини відповідача, та позивач ОСОБА_1 є малозабезпеченою пенсіонеркою за віком, пенсії не отримує, а позивач ОСОБА_2 є малозабезпеченим пенсіонером за віком, який отримує мінімальну пенсію. Будь-яких підстав звільнення від сплати судового збору позивача ОСОБА_3 не зазначено.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

У цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перелік підстав відстрочення сплати судового збору, звільнення від сплати судового збору та зменшення його розміру є вичерпним.

Відповідно до ч.3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Позивачами до позовної заяви не додано будь-яких документів, що підтверджували наявність підстав для звільнення їх від сплати судового збору.

Таким чином, відповідно до вимог діючого законодавства, підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, відсутні.

В порушення вимог ст. 177 ЦПК України позивачем не надані документи на підтвердження сплати судового збору.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позовна заява направлена до суду поштою 30.12.2021, що підтверджується поштовим конвертом, до цієї позовної заяви діють ставки сплати судового збору, встановлені станом на 01.01.2021, та сума судового збору становить 908,00 грн. (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 - 2270,00 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» уразі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру

Судовий збір сплачується за наступними реквізитами: отримувач коштів УК у Московському районі м. Харкова, код отримувача ( код за ЄДРПОУ) 37999607, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, UA0020007, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Без усунення вказаних недоліків позовна заява не може бути прийнята до провадження суду, а тому підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, залишення позовної заяви без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист, оскільки після усунення недоліків позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись ст. ст.185, 186, 258-261, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові про скасування постанови державного виконавця та закінчення виконавчого провадження і виконавчі дії, і закриття виконавчого провадження; про визнання неправомірними та протиправними дії та бездіяльність державних виконавців та посадових осіб виконавчої служби - відмовити.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові про зняття арешту з квартири, залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення недоліків заяви шляхом надання уточненої позовної заяви, разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи; та документів на підтвердження сплати судового збору у розмірі по 908,00 грн. кожним з позивачів, протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали і попередити, що у разі не усунення недоліків заява буде вважатися неподаною.

Копію ухвали надіслати позивачам.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині відмови у відкритті провадження подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. З інших підстав ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Поліщук