Справа № 161/85/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/512/22 Категорія: 84 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Черняк О. В.,

з участю: головного державного виконавця Арсенюк О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни за апеляційною скаргою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2022 року,-

встановив:

У лютому 2022 року заявник ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії (бездіяльність) головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В. та зобов`язання вчинити дії покликаючись на такі обставини.

На виконанні у Другому ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) перебувало виконавче провадження ВП №43142678 з виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 04.03.2014 №161/85/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн., починаючи з 08.01.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

В ході здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої на все його майно накладено арешт.

На підставі письмової заяви стягувача, виконавчий лист був повернутий, про що винесена постанова. Однак, на даний час, постанова про арешт майна боржника від 05.11.2015 не скасована, а на його запит до Другого ВДВС у місті Луцьку, отримав відповідь головного державного виконавця Арсенюк О.В. про відсутність підстав для зняття арешту з майна.

Просив суд визнати дії головного державного виконавця Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) Арсенюк О.В. щодо відмови у скасуванні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 05.11.2015 державним виконавцем Жулибіною В.О. у виконавчому провадженні №43142678, зобов`язати головного державного виконавця Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) Арсенюк О.В. скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену 05.11.2015 державним виконавцем Жулибіною В.О. у виконавчому провадженні №43142678.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2022 року скаргу задоволено.

Постановлено визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Арсенюк О.В. щодо відмови у скасуванні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 05.11.20215 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жулибіною В.О. у виконавчому провадженні №43142678.

Зобов`язати зняти арешт з майна та оголошення заборони на його відчуження, згідно p постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 05.11.20215 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жулибіною В.О. у виконавчому провадженні №43142678.

В апеляційній скарзі головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Арсенюк О.В. просить ухвалу скасувати, постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги. Вказує про відсутність передбачених законом підстав для зняття арешту.

Вивчивши матеріали скарги, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення головного державного виконавця апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав , арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Аналіз наведених правових норм в попередньому розділі свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що на виконанні Другому ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) перебувало виконавче провадження ВП №43142678 з виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 04.03.2014 №161/85/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн., починаючи з 08.01.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

05.11.2015, в межах вищезазначеного виконавчого провадження, державним виконавцем Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ (м.Львів) Жулибіною В.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.10).

04.08.2016 старшим державним виконавцем Другого ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ (м.Львів) Жулибіною В.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача). На даний час, постанова про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження від 05.11.2015 не скасована, запис про обтяження нерухомого майна продовжує існувати.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено, як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5 ) в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже, арешт з майна боржника підлягав зняттю при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте цього зроблено не було.

Наведеним спростовуються аргументи апеляційного скарги про те, що чинний на час вчинення виконавчої дії закон не передбачав можливості зняття арешту у разі повернення виконавчого листа стягувачу.

Незважаючи на те, що виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 на даний час не перебуває на примусовому виконанні, також відсутні будь які відкриті виконавчі провадження щодо цього боржника, майно останнього продовжує бути арештованим на підставі постанови державного виконавця.

Встановивши наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відмова

Посилання в апеляційній скарзі на приписи статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній редакції, щодо можливості звернення стягнення на майно боржника у разі заборгованості по аліментах більш як за три місяці не доводить правомірності дій державного виконавця, оскільки виконавче провадження щодо ОСОБА_1 не перебуває на виконанні, заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_1 відсутня.

Наявність у стягувача права відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» повторно пред`явити виконавчий лист до виконання не виправдовує збереження арешту майна за відсутності відкритого виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та вимоги указаного процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду в даній справі - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 389, 383-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу скаргою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді