ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м.Суми

Справа №591/1588/22

Номер провадження 22-ц/816/1047/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2022 року про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у складі судді Клименко А.Я., постановлену в м. Суми, повний текст якої складено 21 вересня 2022 року

в с т а н о в и в:

17 червня 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про визнання судового наказу № 591/1588/22 від 12 травня 2022 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника податків, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивувала тим, що на даний час судом розглядається справа про визначення місця проживання дитини, яка зараз з батьком не проживає, а ще з початку березня 2022 року перебуває за кордоном.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2022 року заяву ОСОБА_3 про визнання судового наказу № 591/1588/22 від 12 травня 2022 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ № 591/1588/22 від 12 травня 2022 року, виданий Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника податків, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити.

Не погоджується з посиланням суду на те, що відсутність рішення суду про визначення місця проживання дитини та наявність протиріч між батьками з цього питання свідчить про відсутність у нього права вимоги до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на сина.

Вказує, що за його заявою, як батька, з яким проживає дитина, видано судовий наказ у порядку ч. 1 ст. 161 ЦПК України, при цьому наявність у нього такого права підтверджено рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2022 року у справі № 591/7404/21, яким встановлено факт проживання дитини з ним та перебування на його повному утриманні.

Зазначає, що на даний час тимчасове проживання малолітньої дитини окремо від батька, є вимушеною мірою, пов`язаною з військовою агресією в країні, і не свідчить про відсутність у нього суб`єктивного права вимоги до боржника та звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки саме він забезпечує сина засобами для існування, належними умовами проживання, харчування, розвитку. Доводить, що не проживання дитини певний період з тим із батьків, на користь якого стягнуті аліменти на утримання дитини, є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами відповідно до ст. 197 СК України, а не для визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу про стягнення аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_3 відсутні боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 , за відсутності рішення суду про визначення місця проживання дитини, наявність протиріч між батьками з цього питання, не доведеність факту проживання сина з батьком на день звернення із заявою про видачу судового наказу, та дійшов висновку про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2022 року Зарічний районний суд м. Суми видав судовий наказ № 591/1588/22 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника податків, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29 квітня 2022 року (а.с. 13).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ № 591/1588/22 від 12 травня 2022 року, виданий Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника податків, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 75-77).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 2022 року, справа № 591/7404/21, припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 46-48). Цим рішенням суду встановлено факт проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком, ОСОБА_1 , та перебування на його утриманні.

Також судом встановлено, що у провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває справа № 591/7134/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини (а.с. 25).

За інформацією Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває за кордоном з 14 березня 2022 рок за згодою батька (а.с. 65).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №2-3558/2010 дійшов висновку про те, що на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

У той же час, обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Відповідно ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу (ст. 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України).

Підставами для визнання судового наказу № 591/1588/22 від 12 травня 2022 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника податків, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, в даній справі фактично є незгода заявника з тимчасовим проживанням дитини за кордоном та вчинення їй перешкод у спілкуванні з сином.

Проте, зазначені заявником обставини не є підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що перебування на розгляді суду справи про визначення місця проживання дитини, може свідчить про відсутність обов`язку боржника за виконавчим документом (судовим наказом) про стягнення з неї аліментів на утримання дитини.

Та обставина, що дитина в певний період не проживає з тим із батьків, на користь якого стягнуті аліменти на утримання дитини, а проживає за кордоном з іншим із батьків, з якого стягуються аліменти, є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами відповідно до ст. 197 СК України, а не для визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу про стягнення аліментів, оскільки аліменти стягнуті на тривалий період до повноліття дитини, а рішенням суду про припинення стягнення аліментів встановлено факт проживання дитини з батьком.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви боржника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2022 року про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу № 591/1588/22 від 12 травня 2022 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу № 591/1588/22 від 12 травня 2022 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов