Справа № 202/1075/22
Провадження № 2-о/202/52/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнко Д.В.,

представника заявника Холодько А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Дніпропетровська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, -

І. Стислий виклад позиції заявника та пояснень заінтересованої особи.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою за результатом розгляду якої просив встановити факт володіння ОСОБА_2 , за життя, на праві власності нерухомим майном, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Заявлена вимога обґрунтована тим, що заявник не може оформити спадкові права після смерті свого батька ОСОБА_2 , у з зв`язку із наявністю у правовстановлюючому документі описки, а саме у назві вулиці.

Зі сторони заінтересованої особи заперечень, пояснень суду надано не було.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

10 березня 2021 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська ухвалено рішення, яке набрало законної сили 20 квітня 2021 року, у цивільній справі № 202/7027/20, яким встановлено факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право власності на житло від 19 квітня 1993 року, виданого Дніпропетровським вагоноремонтним заводом ім. С.М. Кірова на підставі розпорядження (наказу) від 19 квітня 1993 року № 70 (далі рішення суду).

Вказаним рішенням було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника ОСОБА_2 .

8 лютого 2008 року заявник звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 .

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О. від 2 квітня 2019 року було відмовлено у видачі заявнику свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з розбіжностями у написанні по батькові спадкодавця у свідоцтві про право власності на житло, виданому 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова на квартиру АДРЕСА_2 , та в свідоцтві про смерть, а також у зв`язку з відсутністю в місті Дніпрі вулиці «Тополева».

Як вбачається з матеріалів справи, 19 квітня 1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом ім. С.М. Кірова на підставі розпорядження (наказу) від 19 квітня 1993 року № 70 було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 .

Дослідивши всі матеріали справи суд, у своєму рішенні, дійшов висновку про факт належності ОСОБА_2 свідоцтва, виданого 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджувалось сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів: довідкою з місця проживання та домовою книгою, згідно з якими ОСОБА_2 за життя був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а також копією його трудової книжки, з якої вбачається, що він працював на Дніпропетровському вагоноремонтному заводі імені С.М. Кірова, саме яким було 19 квітня 1993 року видано свідоцтво, та відміткою в паспорті заявника, ОСОБА_1 , про реєстрацію за цією адресою з 18.05.1993 року по 15.05.2007 року, у зв`язку із чим встановлено факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право власності на житло від 19 квітня 1993 року.

Разом із тим, рішенням Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська від 10 березня 2021 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині встановлення факту помилки у написанні в правовстановлюючому документі свідоцтві про право власності на житло внаслідок неправильного перекладу з російської на українську мову назви вулиці, на якій знаходиться спадкове майно, а саме, що замість « ОСОБА_3 » слід вважати вірною назву вулиці « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки встановлення такого факту не належить до компетенції суду, який не вправі вносити зміни чи визнавати факти помилок у документах, зокрема правовстановлюючих, які видаються іншими органами.

Крім того, суд у своєму рішенні, звернув увагу, що в даному випадку належним способом підтвердження прав заявника може бути встановлення судом факту володіння ОСОБА_2 цим майном на праві власності, в той же час такі вимоги заявником не заявлялись.

Отже, дослідивши матеріали справи, вислухавши позицію заявника, суд прийшов до висновку про доведеність факту володіння ОСОБА_2 , за життя, на праві власності нерухомим майном, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

У відповідності до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, крім встановлення фактів перелічених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судом може бути встановлений факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документа про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Враховуючи встановлені та наведені вище обставини, дослідивши подані заявником докази, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3-8, 10, 18, 76-89, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 315 - 319 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), зацікавлена особа: Дніпропетровська міська рада (м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, буд. 75, ) про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт володіння ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя, на праві власності, нерухомим майном, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 травня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін