_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1164/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Канатна, 134), про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, та просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, позивачка посилається на те, що 30.04.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року було стягнуто з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак відповідач ухиляється від виконання вказаного рішення та має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 56000,00 грн. Старшим державним виконавцем Другого Київського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) постановою від 01.08.2020 року накладено на відповідача штраф за несплату аліментів. Під час і після розлучення відповідач постійно погрожував позивачці і їх сину, та такими своїми діями спричинив вимушений переїзд позивачки до квартири своєї матері за для спокою та недопущення з боку відповідача протиправних дій. За вказаними фактами позивачка неодноразово зверталася до поліції. Відповідач за останні роки не виявляв бажання бачитися з дитиною, не було жодної зустрічі, розмови по телефону тощо. ОСОБА_2 не надавав згоди на реєстрацію місця проживання сина ОСОБА_3 , у зв`язку з чим останній тривалий час був без реєстрації, і лише після розмов позивачки з дядьком відповідача, перед яким відповідач має боргові зобов`язання, ОСОБА_2 надав згоду на реєстрацію дитини. Батьки відповідача, які є бабою та дідом дитини, участі у її вихованні також не приймають. Позивачка намагається забезпечити свого сина всіма необхідними умовами для його повноцінного розвитку, лікування. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться її життям, не надає ніякої допомоги, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не відвідував і не відвідує вдома у дитячому садку, медичному закладі, та навіть і згадки не має які здібності в його сина, та чим він займається, що свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків.

Представник позивача - адвокат Цвігун А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідач продовжує чинити перешкоди у нормальному житті позивачки та малолітньої дитини, зокрема безпідставно не надає згоди на зміну реєстрації місця проживання дитини, хоча вони вже тривалий час проживають за новою адресою, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визначення місця проживання дитини, відповідач продовжує погрожувати позивачці, у зв`язку з чим вона хвилюється за своє життя та здоров`я. Щодо доказів - фотографій та відео, наданих відповідачем, представник пояснив, що дійсно вони були зроблені під час зустрічей ОСОБА_2 з сином, ініціатором таких зустрічей була позивачка та вони були не довготривалі, останні фото зроблені ще 2018 роком. Останній час відповідач не надає жодної добровільної допомоги сину, не піклується про стан його здоров`я, навчання, розвиток тощо. На підставі викладеного просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Голосов Ю.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та пояснив, що відповідачем було погашено заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, має спільні фотографії з сином. Аліменти перестав сплачувати через введений в Україні карантин, у зв`язку з тим, що не зміг працювати. Долучені до позовної заяви звернення позивачки до поліції є штучною доказовою базою та вона зверталася до поліції навмисно, щоб долучити такі звернення до позову. Відповідач до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягувався. Натомість, позивачка не надає можливості бачитися відповідачу з сином, у зв`язку з чим відповідач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі та пояснив, що у 2015 році ним з позивачкою було укладено шлюб, який через півтора роки було розірвано через те, що позивачка йому зрадила. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю. Разом з тим, він постійно допомагав матеріально дитині, купував подарунки на дні народження та інші речі. З чотирирічного віку з сином бачився рідко, оскільки багато працював. Аліменти сплачував, однак не завжди, бо були інші необхідніші витрати. Через карантин втратив роботу та мав заборгованість по сплаті аліментів. Працює неофіційно барменом та його робота є сезонною. У 2021 році відпрацював вдалий сезон та погасив штрафи та борги по аліментах. Після розірвання шлюбу стосунки з позивачкою були недружніми. Приблизно з кінця 2019 початку 2020 року позивачка не давала спілкуватися з сином. Були спроби відвідати сина в школі, однак адміністрація школи пояснила, що право на відвідування дитини в школі має лише той з батьків, що уклав договір на навчання. У 2021 році була спроба зустрітися з сином, однак позивачка та її співмешканець ОСОБА_4 не допустили його до сина, між ними вчинилась бійка. На початок 2022 року був офіційно працевлаштований, однак через початок війни його звільнили. Після початку війни позивачка заблокувала номер телефону відповідача, та він не знає де вона знаходиться з сином. Також на запитання пояснив, що користувався мобільним телефоном НОМЕР_1 . Не надає згоди на зміну місця проживання дитини принципово, тому що не хоче іти на зустріч позивачці. Робив подарунки сину на дні народження, а саме іграшки, спортивний костюм та інші речі, однак чеки про покупки не зберігав. Назву та адресу дитячого садка, в який ходив син не відома, знає, що він знаходився по вул. Софіївській. Дитину у садочку не відвідував, бо багато працював. Про те, що син відвідував спортивні секції або гуртки дізнався з долучених позивачкою документів. Про стан здоров`я сина йому нічого не відомо, оскільки він з ним не бачиться. З хоббі та інтересів дитини відомо про стрільбу з лука. Направляв позивачці СМС-повідомлення з погрозами, однак жодних дій фізичного характеру щодо неї не вчиняв, такі погрози ніяк не впливають на моральний та психічний стан здоров`я позивачки та на сина. Платежі з коментарями негативного характеру також надсилав, пояснив, що це пов`язано з поведінкою позивачки та не бажанням з ним спілкуватись.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного переконання.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2015 року.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено актовий запис № 9172.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2017 року по справі №520/9590/17 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 30.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис 489, розірвано. Рішення набрало законної сили 13.11.2017 року. Як вбачається з рішення, позивачка звернулася з позовом про розірвання шлюбу 15.08.2017 року та в позовній заяві вказувала, що фактично шлюбні стосунки між сторонами були припинені понад 6 місяців. Окрім того, з рішення про розірвання шлюбу вбачається, що судом досліджувалися матеріли Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області від 29.08.2017 року про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.08.2017 року за фактом погроз їй від ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року по справі №522/23641/17 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову, тобто 14 грудня 2017 року і до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; додаткові фактично понесені витрати на ОСОБА_3 у розмірі 2978,87 гривень; аліменти на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 14 грудня 2017 і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3

У другому Київському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконанні перебуває виконавче провадження №56924278, відкрите на підставі виконавчого листа №522/23641/17, виданого 02.08.2018 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 у розмірі 2000 грн. щомісячно. Станом на 31.12.2020 року встановлено заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 в розмірі 56000 грн., що підтверджується розрахунком від 01.01.2021 року, виданим старшим державним виконавцем Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса). Із вказаного розрахунку вбачається, що боржником з грудня 2017 року по грудень 2020 року сплачувалися аліменти лише у сумі 16000 грн. у період з лютого 2018 по січень 2019 року. Зокрема, з лютого 2019 року по грудень 2020 року аліменти не сплачувалися взагалі.

Відповідно до Постанови КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалась.

Таким чином, суд вважає неспроможними доводи відповідача та його представника про те, що відповідач перестав сплачувати аліменти, коли було введено карантин на території України.

Відповідно до постанови про накладення штрафу від 01.08.2020 року старшим державним виконавцем Другого Київського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) у зв`язку з заборгованістю по сплаті аліментів було накладено штраф на ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 9200 грн.

З долучених відповідачем копій квитанцій від 25.08.2021 року на суму 9200 грн., від 30.07.2021 року на суму 56000 грн., від 13.09.2021 року на суму 8000 грн., від 07.09.2021 року на суму 2000 грн., а також постанови про скасування заходів примусового виконання від 20.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 станом на 20.09.2021 року заборгованість зі сплати аліментів була погашена у повному обсязі, тому державним виконавцем було скасовано заходи примусового виконання виконавчого листа та виключено відомості про ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників.

Однак, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 12.09.2022 року, встановлено знов заборгованість ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини станом на 01.09.2022 року у твердій грошовій сумі 12000 грн. За період з жовтня 2021 року по серпень 2022 року аліменти було сплачено 18.11 у розмірі 2000 грн., 14.02 у розмірі 2000 грн. та 01.09 у розмірі 6000 грн.

За таких обставин, враховуючи, що те що протягом тривалого періоду часу ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання сина, доказів надання ним іншої матеріальної допомоги сину, аніж аліменти, суду надано не було, суд погоджується з доводами представника позивачки, що погашення відповідачем заборгованості може свідчити не про бажання надання матеріальної допомоги на утримання сина, а про виключення з Єдиного реєстру боржників, не накладення подальших штрафів тощо.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка самостійно, без допомоги відповідача, виконує батьківські обов`язки та виховує сина, забезпечує йому належні умови для його життя та розвитку.

Так, згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою зареєстрована і позивачка, що вбачається з долученого до позову копії її паспорту.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 12.04.2021 року, складеного комісією КП ЖКС «Порто-Франківський», станом на момент проведеного обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , членами сім`ї, які фактично проживають або зареєстровані у житловому приміщенні разом з заявником ОСОБА_6 є ОСОБА_3 , 2015 року народження, (син), ОСОБА_7 , 1969 року народження (мати), та ОСОБА_8 , 1985 року народження (цивільний чоловік); технічний стан двокімнатної квартири задовільний, ремонт було зроблено приблизно рік назад, у дитини ОСОБА_3 окрема дитяча кімната, обладнана меблями та речами. Умови проживання задовільні.

Відповідно до фіскального чеку від 13.11.2017 року позивачкою купувався гекасим - нехахім вакцина для профілактики дифтерії, правця та інших захворювань.

Відповідно до Консультативного висновку від 18.12.2020 року, виданого «Клінікою Доктора Ігнатьєва», ОСОБА_3 , 09.09.2015 року, встановлено діагноз: плосковальгусні ступні, відносне вкорочення лівої нижньої кінцівки на 7 мм, травма шийного відділу хребта, порушення осанки сколіотичного типу та рекомендовано лікування. Відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та квитанцій до прибуткового касового ордеру ФОП « ОСОБА_9 » 18.12.2020 року, 20.12.2020 року, 22.12.2020 року, 21.01.2021 року та 17.04.2021 року були надані лікувальні комплекси 2-го рівня складності.

Відповідно до рахунку від 31.03.2021 року позивачкою замовлялися ортопедичні кросівки, 28 розміру, для сина.

Згідно з довідкою, виданою спортивним клубом «NZT48» (ТОВ «ФІТТАЙМ») ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відвідує індивідуальні заняття з плавання у вказаному спортивному клубі, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , з 20.10.2020 року по 18.03.2021 року щовівторка і щочетверга; всі витрати мати сплачує самостійно, батька дитини не бачили.

Згідно з довідкою від 02.04.2021 року №13, виданою Одеським дошкільним навчальним закладом «Ясла-садок» №99 Одеської міської ради Одеської області, станом на 02.04.2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно відвідує вказаний заклад, середню групу з 20.09.2017 року; вихованням дитини та усіма матеріальними витратами займається мати; за період перебування дитини у закладі, батько ОСОБА_2 не з`являвся, матеріальну допомогу не надавав, участі у вихованні сина не брав. Окрім того, позивачкою долучено до позовної заяви квитанції, внески за навчання у вказаному закладі.

Згідно з довідкою від 05.04.2021 року, виданою Школою раннього розвитку «Машенька», станом на 05.04.2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно відвідує вказаний заклад з 17.08.2020 року згідно розкладу з 09 годин до 13:00 годин; вихованням та усіма матеріальними витратами займається мати дитини, ОСОБА_6 ; за час перебування дитини у школі батько не з`являвся. Окрім того, позивачкою долучено до позовної заяви квитанції, оплату за навчання у вказаному закладі.

Згідно з довідкою з спортивної секції, яку відвідує дитина від 13.04.2021 року, виданої Дитячою Громадською організацією «Дитячий центр «Мауглі», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відвідував секцію карате при ДГО «ДЦ «Мауглі» з 01.02.2021 року і до моменту тимчасового закриття секції через заходи щодо попередження поширенню covid-19 у місті Одеса; всі витрати ОСОБА_10 мати сплачує самостійно, батька дитини не бачили.

Відповідно до договору №7006Е9269 від 30.10.2020 року ОСОБА_6 , в інтересах дитини ОСОБА_3 , укладено договір про надання освітніх послуг з Приватним закладом «Одеська початкова школа «СТАР ТАЙМ», в особі його директора. Окрім того, позивачкою долучено до позовної заяви квитанції, оплату за навчання у вказаному закладі.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , підписи яких завірено 05.04.2021 року в.о. начальника виборчої дільниці №7 КП ЖКС «Порто-Франківський» ОСОБА_22, останні є сусідами ОСОБА_6 та засвідчують, що ОСОБА_1 з 2012 року та син ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_3 ; мама займається вихованням дитини самостійно, навіть в період спільного проживання з чоловіком всі побутові труднощі були на ній, також були чутні сварки і скандали; з того часу як батько ОСОБА_2 пішов в 2016 році, в квартирі не з`являється, з дитиною не гуляє.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_6 є учасником ТОВ «АТЛАС ЛОГІСТИК» та займає посаду директора вказаного товариства з 25.09.2019 року, що підтверджується наказом №1 від 25.09.2019 року та довідкою про доходи від 05.04.2021 року №3.

Відповідно до Висновку №01-11/597/1 від 26.05.2022 року орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , відносно малолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається з вказаного висновку 12.01.2022 року фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи ЦСС ОМР у Приморському районі здійснено відвідування матері за адресою: АДРЕСА_5 . Складений акт оцінки потреб сім`ї/особи. Під час відвідування вдома були мати - ОСОБА_6 , вітчим - ОСОБА_16 та малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Родина мешкає з матір`ю та вітчимом у власній 5-ти кімнатній квартирі, наявні всі зручності. Наявні ознаки СЖО, існує конфлікт між колишнім подружжям, загрози фізичної розправи з боку біологічного батька дитини, батько не надає згоди на перереєстрацію дитини у новій квартирі, влаштовує скандали та влаштовує бійки зі співмешканцем ОСОБА_4 . Зі слів малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком вважає ОСОБА_4 (другого чоловіка своєї матері), малолітній ОСОБА_17 не пам`ятає свого рідного батька та не впізнає його на фото. Марк має доброзичливий характер, охоче демонструє свої творчі досягнення, має велику прихильність до вітчима, вимагає та отримує велику кількість його уваги та спілкування. Для дитини створені максимально комфортні умови у помешканні, власна кімната облаштована усім необхідним для навчальних занять та ігор. Велика кількість речей. 07.02.2022 року спеціалістами Служби у справах дітей ОМР було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_3 за адресою проживання: АДРЕСА_5 , про що складено відповідний акт, відповідно до якого, зокрема, встановлено що для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитина має окрему кімнату, окреме спальне ліжко, шафу для одягу, іграшки, одяг та взуття відповідно віку та сезону. 17.01.2022 року фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи ЦСС ОМР у Приморському районі здійснено відвідування батька за адресою: АДРЕСА_6 , квартира складається з 3-х кімнат, з усіма зручностями, створені належні умови для проживання. За даною адресою мешкає батько малолітнього - ОСОБА_2 , ОСОБА_18 (бабуся), ОСОБА_19 (дідусь), ОСОБА_2 (тітка), ОСОБА_20 (дядько).

На засіданні комісії з питань захисту прав дітей Приморської РА ОМР, яке відбулося 19.05.2022 року в режимі відеоконференції за допомогою сервісу ZOOM були присутні мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_2 . Таким чином, під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 органом опіки та піклування була забезпечена участь обох сторін по справі.

Як вбачається з пояснень представника позивачки та заяви про зміну предмету позову від 16.05.2022 року та ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 947/39612/21, в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Приморської РА ОМР, Департамент надання адміністративних послуг ОМР про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 . Підставою для подання позовної заяви було те, що позивачка фактично проживає з малолітнім сином у п`ятикімнатній квартирі АДРЕСА_7 , яка належить матері та вітчиму позивачки, які надали згоду на реєстрацію там позивачки та її сина. В свою чергу мати позивачки планує відчужити квартиру АДРЕСА_8 , однак зважаючи не те, що в квартирі прописані позивачка та її малолітній син, таке відчуження відбутися не може.

Як пояснив у судовому засіданні відповідач, він дійсно не надає згоди на зміну місця реєстрації малолітнього сина з підстав того, що не хоче іти на поступки позивачці, інших підстав які б обґрунтовували незгоду відповідача на проведення вказаних дій останнім не наведено. За таких обставин суд вважає обґрунтованими доводи сторони позивача, що відповідач своєю свідомою бездіяльністю чинить перешкоди у покращенні умов проживання дитини.

З повідомлень Портофранківського відділення Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та Відділення № 1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та пояснень вбачається що у період з 2017 року по 2021 рік ОСОБА_6 неодноразово зверталася до органів поліції з приводу погроз з боку ОСОБА_2 , побоюючись за своє життя та здоров`я. Разом з тим, доказів притягнення до відповідальності ОСОБА_21 за вчинення будь-яких протиправних дій стосовно ОСОБА_6 суду не надано.

Згідно з наявними в матеріалах справи роздруківками знімків екрану телефону від ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_6 надходили СМС-повідомлення негативного змісту, які містили погрози. Факти надсилання таких повідомлень відповідач підтвердив у судовому засіданні, разом з тим, пояснив, що жодних дій направлених на реалізацію таких погроз він не вчиняв.

Таким чином, враховуючи зміст СМС-повідомлень, характер погроз, а також надані у судовому засіданні пояснення сторін, не надаючи оцінку погрозам з точки зору наявності в діях складу будь-якого правопорушення суд вважає, що у позивачки були достатні підстави побоюватись за своє життя та здоров`я.

Також судом надано належну оцінку доводам сторони відповідача щодо того, що після початку збройної агресії російської федерації, масових прильотів ракет, авіабомб тощо по території України, в тому числі по м. Одеса, позивачка покинула територію міста Одеси разом з малолітнім сином, ОСОБА_3 , та на теперішній час їх місцезнаходження відповідачу не відоме. Разом з тим, жодних доказів того, що відповідач намагався дізнатися чи перебуває син у безпеці, про стан його здоров`я тощо суду не надано.

Натомість, з долучених до матеріалів справи підтверджень поповнень карти позивачки від ОСОБА_2 22.03.2022 року вбачається, що останній відправив позивачці два платежі по 2 гривні та зазначив коментарі вкрай негативного та образливого характеру, які містять погрози насильства. Вказані обставини відповідач визнав у судовому засіданні.

Матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивачка перешкоджала у спілкуванні з дитиною відповідачу або що відповідач намагався зустрітися з дитиною, їй матеріально допомогти, взяти участь у вихованні, навчанні тощо.

Судом надано належну оцінку долученим відповідачем фото та відеоматеріалам, однак останні не можуть слугувати належними доказом виконання батьківських обов`язків, враховуючи також період, коли вони були зроблені, зі слів сторін, до чотирирічного віку дитини.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо неможливості встановити зв`язок з позивачкою, оскільки вказані текстові повідомлення нею отримуються. Разом з тим, враховуючи введений в державі воєнний стан, території ведення бойових дій, загрози прильотів снарядів, беручи до уваги характер погроз з боку відповідача суд не розцінює поведінку позивачки як таку, що направлена на перешкоди у спілкуванні відповідача з сином.

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання і розвитку дитини, в тому числі: обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інші обов`язки.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.

Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

При вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 судом також враховано правову позицію Верховного Суду, викладено у постанові від 28.09.2021 року по справі № 459/3411/18, відповідно до якої позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також Верховний Суд зауважив, що лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Врахувавши конкретні обставини справи, «якнайкращі інтереси дитини», а також те, що відповідач не підтримував стосунків з сином протягом тривалого часу, не цікавився його життям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, агресивне та принципове ставлення до позивачки, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та зазначені у ньому обставини, а також інші матеріали справи, суд вважає доведеним факт ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, який не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя

Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свій юридичний обов`язок по вихованню дитини та позбавляли його реальної можливості вчиняти відповідні дії.

Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір 908 грн.

При таких обставинах, суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 26.09.2022 року.

Суддя Огренич І. В.