Справа № 149/2697/21
Провадження № 22-ц/801/1710/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 рокуСправа № 149/2697/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., Шевчука О.С. та його представника - адвоката Підрези І.В., представника ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» Ковальчука Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Підрези Ірини Василівни на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" про визнання факту спільного проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" про визнання факту спільного проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що починаючи з 2007 року він та відповідачка розпочали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У 2007 році ними за спільні кошти було придбано житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , зроблено ремонт та придбано меблі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 . Проживаючи з відповідачкою, він в більшій мірі опікувався сумісно нажитим майном (будинком) подружжя, сплачував належні рахунки, робив за власний кошт необхідні поточні ремонтні роботи. Проте, останнім часом стосунки між сторонами погіршились, спільне проживання стало неможливим, тому вони проживають окремо. Позивач з донькою проживають в спірному будинку, а зв`язку з відповідачкою не підтримує. У зв`язку з цим просить встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачкою та вважає, що має достатні підстави для виділення йому 1/2 частки у спільному майні, а саме житловому будинку та земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Підреза І.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії паспортних даних місце проживання сторін по справі зареєстровано в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 4-9).

06.08.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 за ціною 279531 грн, з яких 27 953,13 грн сплачено до підписання договору, а решту в сумі 251 577,87 грн відповідач має сплатити до 16.08.2007 року (копія на а.с. 11 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 (т.1 а.с. 12).

У відповідності до копії довідки голови вуличного комітету ОСОБА_1 з 2007 року проживає зі ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . Довідка датована 30.08.2021 року та видана на підставі розписки ОСОБА_5 , датованої 30.08.2001 року (т.1 а.с. 13)

Згідно звіту про оцінку житлового будинку з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість будинковолодіння становить 122 835,0 грн (т.1 а.с. 14-30).

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки вартість земельної ділянки що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 55 565,00 грн (т.1 а.с. 31-38)

06.08.2007 року між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №06/08/2007/840-КВ/38. Предметом договору є грошові кошти в сумі 49817,40 доларів США отримані з метою проведення розрахунків по договору купівлі-продажу житлового будинку, що в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 70-71, 134-135).

06.08.2007 року з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором №06/08/2007/840-КВ/38 між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки у відповідності до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок з прибудовами, що по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 66-69, 130-133)

21.07.2020 року між ПАТ КБ "Надра" та ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" укладено договір про відступлення права вимоги у відповідності до якого вимоги по зобов`язаннях за кредитним договором №06/08/2007/840-КВ/38 перейшли до третьої особи (т.1 а.с. 60-65, 122-129).

27.11.2007 року між ВАТ КБ "Надра" та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №27/11/2007/840-К/94 на суму 36600 доларів США на споживчі цілі (т.1 а.с. 162-165)

В січні, лютому, березні та грудні 2020 року, а також січні 2022 року позивачем сплачено за комунальні послуги за ОСОБА_2 (а.с. 166-170).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу на час придбання нею майна, зокрема, житлового будинку в АДРЕСА_1 . А оскільки відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати майно (спірний житловий будинок та земельну ділянку) такими, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Отже, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є поділ майна, придбаного сторонами в період проживання без реєстрації шлюбу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зроблено висновок про те, що: «Обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Суд першої інстанції врахував, що СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

ОСОБА_1 , зазначаючи про проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 року, посилався на довідку голови вуличного комітету, на факт народження спільної дитини, отримання ним кредиту для проведення ремонту будинку та сплату у 2020 та 2022 роках комунальних послуг за адресою знаходження спірного будинку, а також на ту обставину, що він на даний час проживає в спірному будинку.

Суд першої інстанції, оцінивши надані позивачем докази, зробив висновок про те, що вони не підтверджують факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у зазначений період, оскільки не підтверджують ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт народження у сторін спільної дитини сам по собі, проживання у будинку - без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю - не може підтверджувати те, що між сторонами склалися та мали місце протягом зазначеного періоду часу усталені стосунки, які притаманні подружжю, тому суд обґрунтовано відмовив у встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що як на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що починаючи з 2007 року він зі ОСОБА_2 проживали у будинку АДРЕСА_1 . Проте як вбачається з копій паспортів сторін вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою у березні 2008 року, тоді як ОСОБА_1 був зареєстрований за цією адресою лише у грудні 2010 року.

Також колегія суддів бере до уваги той факт, що кредит на купівлю спірного будинку видався безпосередньо ОСОБА_2 . При укладені іпотечного договору ОСОБА_2 зазначала, що майно належить їй особисто.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року стягнуто зі ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 06/08/2007/840-КВ-38 на користь ПАТ «КБ «Надра» в розмірі 892 640,85 грн.

Зазначене рішення ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 оскаржено не було, що свідчить про те, що зобов`язання за кредитним договором виникли саме у ОСОБА_2 , а тому оцінюючи усі докази у сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача не навів переконливих доводів на обґрунтування вимог апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до власного викладу обставин справи, непогодження із встановленими фактичними обставинами справи судом першої інстанції, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки районним судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відтак, оскільки у даній справі вимога про поділ майна подружжя є похідною, тому оскільки відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати майно (спірний житловий будинок та земельну ділянку) такими, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою та відповідно поділ такого майна.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Підрези Ірини Василівни залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко