Справа № 354/311/18
Провадження № 22-ц/4808/275/22
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.,

секретаря Мельник О.В.

з участю представника ТОВ «Парктур» адвоката Підлуцької Х.Б.,

Козирєва О.Г. його представника адвоката Шабельнікова А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора ТОВ «Парктур» Бондарєва Володимира Леонідовича на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2021 року постановлене у складі судді Остап`юк М. В. у м. Яремче у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про зобов`язання вчинити дії щодо виконання вимог Закону України «Про звернення громадян».

Позовна заява мотивована тим, що з 14 по 18 грудня 2015 рок він відпочивав у ТК «Буковелі» та 15 грудня 2015 року під час підйому на витязі № 1 у ТК «Буковель», його одяг було забруднено сумішшю води та чорної субстанції, якою змащують троси та блоки підйомників. Уникнути крапель було неможливо, оскільки при підйомі він перебував у кріслі, яке знаходилось під роликами, у наслідок чого пошкоджено його світло-жовтого кольору лижна куртка, забруднена і потребує хімчистки. Того ж дня він звернувся до ТОВ «ПАРКТУР» на ім`я заступника начальника витягів ОСОБА_2 із заявою, яку зареєстрував у журналі скарг ТОВ «ПАРКТУР». Співробітник інфоцентру пообіцяв, що заяву буде розглянуто, а про результат розгляду скарги повідомлять в телефонному режимі. Однак, відповіді на свою заяву він не отримав. В подальшому, керуючись ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», позивач неодноразово звертався як у телефонному режимі (на початку лютого 2016) так і письмово до відповідача із заявами від 04.04.2016 та 28.12.2016 з проханням розглянути його первинне звернення від 15.12.2015 та вирішити проблему, або запропонувати шляхи її вирішення. Проте, відповідач і на ці звернення не реагував. Просив зобов`язати ТОВ «ПАРКТУР» виконати норми Закону України «Про звернення громадян», організувати та розмістити «Журнал скарг» в електронному виді на відповідних сайтах, пов`язаних з наданням послуг на курортах Буковель (www.bukovel.com/ та аналогічних) та стягнути судові витрати. 20.08.2018 позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив суд тільки зобов`язати відповідача розглянути його заяву, яка зареєстрована в журналі скарг ТОВ «ПАРКТУР» за № 364 від 15.12.2015 та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про зобов`язання вчинити дії задоволено.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 грудня 2015 року, в порядку, що передбачений Законом України «Про звернення громадян».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири гривні) грн 80 коп, витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у зв`язку із розглядом справи у сумі 2923 (дві тисячі дев`ятсот двадцять три гривні) грн 48 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду директор ТОВ «Парктур» ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з постановленням нового, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема, стверджує, що позивач не довів про фактичне перебування його з 14 по 18 грудня 2015 року на території ТК «Буковель» та проживання у готелі. Відмітка на «Зворотньому талоні до путівки № WB_96349/1» є набірною (придбати можна де завгодно) та не є офіційною печаткою товариства, що дає підстави сумніватися в дійсності даного документу. Тобто враховуючи викладене, доказ є неналежним. Копія сторінки з так званого «журналу Скарг ТК «Буковель», яка додана позивачем до матеріалів справи, взята з невідомого нам журналу, оскільки ТОВ «Парктур» має власну пронумеровану, прошиту та пропечатану книгу відгуків, скарг та пропозицій. Копії наданих Позивачем квитків на катання на витягах є неіменні, що унеможливлює ідентифікувати та визначити чи дані квитки належать саме п. Козирєву. Копія сторінки з «Журналу скарг ТК «Буковель», на яку посилається позивач як на доказ реєстрації його заяви, взята з неіснуючого журналу, оскільки відповідачем ведеться зовсім інший журнал під назвою: «Книга відгуків та пропозицій ТК «Буковель». Крім того, підвісна канатна дорога R1 є у справному стані та безпечна для експлуатації, оскільки перевірку на придатність до експлуатації витягів здійснюють відповідні компетентні організації про що свідчить паспорт з відміткою про погодження до експлуатації та звіт за результатами технічного огляду пасажирської підвісної канатної дороги 4-CLF Буковель № R1. Відтак наявний сумнів чи взагалі одяг позивача був забруднений на підйомнику. Щодо обгрунтованості витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони. Щодо витрат позивача пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту то позивачем надані тільки такі посадочні документа, однак дата приїзду та дата відправлення вказують на те, що позивачем не було понесено жодних витрат на найм житла. Тому, вважає позов необгрунтований, безпідставний, та надуманий.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ТОВ «Парктур» Підлуцька Х.Б. підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скаги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про зобов`язання вчинити дії суд першої інстанції виходив з того, що листи від 04.04.2016 та 28.12.2016 були пов`язані виключно із попередньою заявою ОСОБА_1 , а саме надання відповіді на його первісне звернення від 15.12.2015 про забруднення лижного костюма, то суд вважає, що ТОВ «ПАРКТУР» безпідставно не дав відповіді на нього, чим у свою чергу не виконав приписи ст. ст. 14, 15, 18, 20 Закону України «Про звернення громадян» в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин. Щодо підставності стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з такого, що позивач просить стягнути 8028 грн 91 коп витрат на правову допомогу. Представник відповідача не просив про зменшення такої суми, а оспорював сам факт оплати таких послуг взагалі. Зазначений розмір не порушує принципу співмірності позовних вимог, відповідає складності справи та виступає гарантією реалізації правомірних очікувань позивача ОСОБА_1 як особи, чиї права на інформацію було порушено, на часткову компенсації сплачених ним коштів за правову допомогу щодо захисту його права, надану йому кваліфікованим адвокатом. У той же час, суд не вважає, що сума у розмірі 5000 грн 00 коп становитиме надмірний тягар для відповідача у справі ТОВ «ПАРКТУР», оскільки суду не надано доказів про те, що на даний час вказана юридична особа перебуває у складному економічному становищі. Щодо стягнення судового збору та витрат позивача та його представника, що пов`язані з явкою до суду, зазначив що з матеріалів справи вбачається, позивачем понесено витрати пов`язані з розглядом справи, а саме витрати у зв`язку із переїздом, харчуванням та проживанням, що підтверджено наступними документами суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із розглядом справи, у розмірі 2923, 48 грн.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як зазначає Верховний Суд, ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача ТОВ «ПАРКТУР» із письмовими зверненнями.

Так, 15.12.2015 позивач звернувся до ТОВ «ПАРКТУР» із заявою про забруднення його лижного костюма під час підйому на витязі № 1 сумішшю води та чорної субстанції, якою змащують троси та блоки підйомників. Вказана заява була подана особисто позивачем у Інфо-центр ГК «Буковель», розташований на території ГК «Буковель». Заява була адресована заступнику начальника витягів ОСОБА_2 та зареєстрована під номером № 364 у Журналі реєстрації скарг та пропозицій. Відповіді на вказану заяву позивач не отримав.

04.04.2016 позивач звернувся із зверненням до керівника ТОВ «ПАРКТУР» з проханням розглянути та надати відповідь на його заяву, подану 15.12.2015.

Вказане звернення було надіслано поштовим зв`язком. Факт отримання вказаного звернення відповідачем підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься у матеріалах справи (т. 2, а.с. 80). Однак, відповіді не отримав.

28.12.2016 позивач втретє звернувся до ТОВ «ПАРКТУР» з проханням дати відповідь на його заяву від 15.12.2015.

Вказане звернення було також надіслано поштовим зв`язком та отримано відповідачем 31.12.2016, про що свідчить оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 78). Однак, відповіді і на це звернення позивач не отримав.

Вважаючи порушеним своє право на звернення громадян, позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду про зобов`язання ТОВ «ПАРКТУР» виконати вимоги Закону України «Про звернення громадян» та розглянути його заяву від 15.12.2015.

Також установлено і вбачається матеріалів справи, що при зверненні в суд з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок. Відтак, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач також просив повернення витрат пов`язаних із розглядом справи, понесених у зв`язку із переїздом, витрат на наймання житла, харчування, втрачений заробіток у сумі 8 028 гривень 91 копійку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати пов`язані з розглядом справи, а саме витрати у зв`язку із переїздом, харчуванням та проживанням, що підтверджено наступними документами:

посадочний документ від 13.05.2018 на 14.05.2018, вартістю - 354, 71 грн (т.1, а.с. 67);

посадочний документ від 15.05.2018 на 16.05.2018, вартістю - 267, 38 грн (т. 1, а.с. 67);

посадочний документ від 10.06.2018 на 11.06.2018, вартістю - 373, 31 грн (т. 1, а.с. 68);

посадочний документ від 11.06.2018 на 12.06.2018, вартістю - 224, 23 грн (т. 1, а.с. 68);

посадочний документ від 15.07.2018 на 16.07.2018, вартістю - 284, 54 грн (т. 1, а.с. 95);

посадочний документ від 16.07.2018 на 17.07.2018, вартістю - 244, 45 грн (т. 1, а.с. 95);

посадочний документ від 05.08.2018 на 06.08.2018, вартістю - 155, 60 грн (т. 1, а.с. 142);

посадочний документ від 06.08.2018 на 07.08.2018, вартістю - 244, 45 грн (т. 1, а.с. 143);

посадочний документ від 05.08.2018 на 06.08.2018, вартістю - 263, 28 грн (т. 1, а.с. 153);

посадочний документ від 06.08.2018 на 07.08.2018, вартістю - 244, 45 грн (т. 1, а.с. 154);

білет на проїзд в автобусі (чек № 127961 від 06.08.2018), вартістю 48, 86 грн (т. 1, а.с. 144);

квиток 045285 від 06.08.2018 на проїзд в автобусі, вартістю 20, 00 грн (т. 1, а.с. 145);

білет на проїзд в автобусі (чек № 757038 від 06.08.2018), вартістю 48, 86 грн (т. 1, а.с. 155);

білет на проїзд в автобусі (чек № 127962 від 06.08.2018), вартістю 48, 86 грн (т. 1, а.с. 155) ;

чек від 16.07.2018 № 2421 на харчування, вартістю 62, 50 грн та рахунок від 06.08.2018 на харчування, вартістю 38, 00 грн (т. 1, а.с. 155).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідьу встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.96 N 393/96 (далі - Закон N 393/96).

Частиною 1 статті 1 Закону N 393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону N 393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 4 Закону N 393/96 передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно із положеннями статті 5 Закону N 393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону N 393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днівпересилається ними за належністювідповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення (частина 3 статті 7 Закону N 393/96).

Відповідно до ст. 14 Закону N 393/96, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Статтею 15 Закону N 393/96 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону N 393/96, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Згідно із ст. 19 Закону N 393/96, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону N 393/96, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, установлено, що заява позивача містить інформацію про недоліки у роботі пасажирської підвісної канатної дороги 4-CLF Буковель № R1 - витягу № 1, про що 15.12.2015 ТОВ «ПАРКТУР» було повідомлено.

Оскільки Положення Закону України «Про звернення громадян» не містять права суб`єкта, якому адресоване звернення не відповідати на нього, отже, у будь-якому випадку, відповідач зобов`язаний був відреагувати на звернення позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи ту обставину, що листи від 04.04.2016 та 28.12.2016 були пов`язані виключно із попередньою заявою ОСОБА_1 , а саме надання відповіді на його первісне звернення від 15.12.2015 про забруднення лижного костюму, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ «ПАРКТУР» безпідставно не дав відповіді на нього, чим у свою чергу не виконав приписи ст. ст. 14, 15, 18, 20 Закону України «Про звернення громадян» в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не подано достовірних доказів про реєстрацію його звернення у книзі відгуків, скарг та пропозицій ТОВ «Парктур», сокільки спростовуються шляхом співставлення відображень печатки, проставленої на останній сторінці Журналу скарг та пропозицій, у якому була зареєстрована заява позивача (т. 1, а.с. 4, 48, 60, 84, 117, 119, 229), поданій позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, та відображень печатки на сторінках документів, поданих в якості заперечення на позов відповідачем (т. 1, а.с. 20-40, т.1, а.с. 104, 110, т. 1, а.с. 172, 230, 238, т.1, а.с. 190, 231), відбитоки печаток яких є аналогічним, тобто належить одній юридичній особі відповідачу ТОВ «ПАРКТУР».

Щодо посилання апелянта про несплату позивачем судового збору в суді першої інстанції, то даний довід не знайшов свого підтвердження адже як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду оригінал квитанції про таку сплату (т.1 а.с.66).

Стягнення витрат на правничу допомогу понесених позивачим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ТОВ «Парктур» на користь позивача сума у розмірі 5000 грн 00 коп понесених витрат на правничу допомогу підтверджуються договором про надання адвокатських послуг, рахунками, квитанціями про сплату таких послуг, що відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, розглянуто позовну заяву у відповідності до норм матеріального права, прийнято обґрунтоване рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для справи, тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу директора ТОВ «Парктур» Бондарєва Володимира Леонідовича залишити без задоволення. Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повнипй текст постанови складено 17 травня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюти Л.В.Василишин