Ухвала

13 травня 2022 року

м. Київ

справа № 201/11896/18

провадження № 61-18843ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Дніпровська міська поліклініка № 1» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків щодо зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У грудні 2021 року вказану ухвалу направлено на адресу заявника, вказану у касаційній скарзі: АДРЕСА_1 . Вказану ухвалу не було вручено заявнику, а поштове відправлення повернулося до суду у січні 2022 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку з цим, вказану ухвалу повторно направлено заявнику у лютому 2022 року, яка була вручена 30 березня 2022 року відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення, яке міститься в матеріалах касаційного провадження.

У травні 2022 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 07 грудня 2021 року. У вказаних матеріалах заявник зазначає, що ухвалу Верховного Суду від 07 грудня 2021 року вона підібрала на підлозі біля своєї квартири 29 квітня 2022 року, що зумовлює значний пропуск строку на усунення недоліків касаційної скарги.

З огляду на те, що вказані твердження суперечать зазначеним вище відомостям, підтвердженими відповідними доказами, суд наголошує на необхідності дотримання положень частини першої статті 44 ЦПК України щодо недопустимості зловживання процесуальними правами.

Крім того, вказані матеріали містять уточнену касаційну скаргу, у якій заявник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункти 2, 3 частини 2 статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

З огляду на те, що в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявником не конкретизовано висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, від якого слід відступити, та не зазначено норму права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, вказані в уточненій касаційній скарзі обставини не є підставами касаційного оскарження в розумінні частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали від 07 грудня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху заявником не виконано, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року вважати неподаною і повернути заявнику.

Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара