Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/405/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.09.2022смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кривенко О.В.,

за участю секретаря: Маташнюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивачці ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Зідно довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Прибузької сільської ради у даному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_2 .

З 2005 року відповідачка за вказаною адресою не проживає. Участі в утриманні будинку та сплаті комунальних платежів не бере. Особистих речей в будинку не має.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачка, відповідачу не чинили.

Факт реєстрації ОСОБА_2 у будинку, що належить позивачці порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном, а саме позбавлення можливості оформити продаж будинку.

Позивач вважає, що відповідачка понад один рік у вказаному житлі не проживає та не користується ним без поважної причини, а тому на підставі ст. 72 ЖК України, просить визнати її такою, що втратила право на користування житловим будинком.

Позивачка не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з вказаним позовом..

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Підстав, передбачених ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи судом не встановлено, а тому прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на даний будинок підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.03.2005 року серії НОМЕР_1 виданого на підставі рішення виконкому Акмечетської сільської ради № 132 від 14.01.2005 р., що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.03.2005 р. серії СВЕ №359270.

Відповідно до довідки виданної виконавчим комітетом Прибузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 01.07.2022 року №487 зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та склад сім`ї становить: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка, яка зареєстрована, проте з 2005 року не проживає за даною адресою.

Факт не проживання відповідачки у будинку підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- актом від 22.06.2022 року про встановлення факту проживання ОСОБА_2 в будинку за адресою АДРЕСА_1 , складеного депутатом Прибузької сільської ради Ткаченко Л.П., у присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована за вищевказаною адресою, проте з 2005 року за данною адресою не проживає.

Згідно зст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно дост. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, дійшов висновку про те, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 поєднанні зі ст. 64 ЖК України, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною першою ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить такожст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.

У постанові Верховного суду від 20 грудня 2018 року по справі № 501/957/15-ц, провадження № 61-34021св18 зазначено, що під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів йогосім`ї.

Частиною другою ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, без поважних на те причин.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватись на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних

у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 як власник будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , має право вимагати усунення порушення її права власності.

Із пояснень позивача, викладених в позові, та визнання відповідачем позовних вимог, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2005 року не проживає за місцем реєстрації.

Ствердження позивача підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та не запереченням проти позову відповідачем ОСОБА_2 .

Враховуючи, що ОСОБА_2 понад один рік не користується житловим будинком позивача без поважних причин, що свідчить про втрату ним права на користування цим житлом, а також створює позивачеві перешкоди в користуванні житлом та його утриманні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі. При цьому позивач просить суд не стягувати з відповідача на свою користь судовий збір.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положеньЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Доманівський районний суд Миколаївської області або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя : О. В. Кривенко