Справа № 686/6913/22
Провадження № 2/686/3530/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі Антосєві В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про скасування арешту з майна, -

встановив:

06 квітня 2022 року позивачі звернулись до суду з позовом до Другого ВДВС у м. Хмельницький ЦЗМУ МЮ, ПАТ КБ «Приватбанк» про скасування арешту з майна.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14.07.2010 року у справі № 2-5919/10 позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто борг у сумі 10 949,07 доларів США та судовий збір в сумі 987 грн. 88 коп.

Постановою державного виконавця Другого ВДВС ХМУЮ Паляницею С.В. від 27.08.2012 року відкрито ВП №34059068 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 10 949 доларів США 07 центів та судовий збір в сумі 987 грн. 88 коп. та накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу. Постановою від 25.01.2013 року ВП №34059068 завершено у результаті повернення виконавчого листа стягувачу.

Постановою державного виконавця Другого ВДВС ХМУЮ Паляницею С.В. від 29.03.2011 року відкрито ВП №26256034 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 10 949 доларів США 07 центів та судовий збір в сумі 987 грн. 88 коп. та накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Згідно відомостей ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03.08.2016 року ОСОБА_1 станом на 03.08.2016 року не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Борг за кредитним договором за рішенням суду погашено основним боржником. А отже, у ОСОБА_2 , як поручителя, також, відсутня заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

28 січня 2022 року позивачем направлено до Другого відділу ДВС м. Хмельницький заяву про скасування арешту з проханням скасувати арешт, накладений на невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 09 лютого 2022 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 26256034 і 24.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу і станом на 09.02.2022 року надходження виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на рахунок Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому не проводились, а тому підстави для зняття арешту відсутні.

09 лютого 2022 року Другим відділом ДВС м. Хмельницький надано відповідь № 11521, про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 34059068 з примусового виконання виконавчого листа №2-5919/10 від 29.09.2010 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів в сумі 10949 дол. США та 987,88 грн. 25.01.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, яку разом із виконавчим листом направлено стягувачу.

При цьому, державним виконавцем Другого відділу ДВС м. Хмельницький після повернення виконавчого листа стягувачу ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме винесення постанов щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, проведено не було.

Заборгованість позивачів перед ПАТ КБ «ПриватБанк» було погашено у 2016 році у добровільному порядку на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк», а не на рахунок Другого відділу ДВС м. Хмельницький. Погашено після повернення виконавчого листа стягувачу, оскільки виконавче провадження № 26256034 закінчено 24.06.2015 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавче провадження № 34059068 закінчено 25.01.2013 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому, просять скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця у ВП № 26256034 від 29.03.2011 року «Про відкриття виконавчого провадження» на все нерухоме майно, що залежить ОСОБА_1 та скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця у ВП № 34059068 від 27.08.2012 року «Про відкриття виконавчого провадження» на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 08 квітня 2022 року по справі відкрито провадження в спрощеному порядку та призначено судове засідання.

07.07.2022 року до суду надійшов відзив від представника Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), в якому вказано, що станом на 06.07.2022 року надходження виконавчого збору на рахунок відповідача не проводили, а тому підстави для зняття арешту відсутні. Після сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, арешт з невизначеного майн, всього нерухомого майна, яке належить позивачам буде знято не пізніше наступного робочого дня.

Позивачі в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечив проти задоволення позову.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, зазначивши, що покладаються у даній справі на розсуд суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14.07.2010 року у справі № 2-5919/10 позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто борг у сумі 10 949,07 доларів США та судовий збір в сумі 987 грн. 88 коп.

Постановою державного виконавця Другого ВДВС ХМУЮ Паляницею С.В. від 29.03.2011 року відкрито ВП №26256034 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 10 949 доларів США 07 центів та судовий збір в сумі 987 грн. 88 коп. та накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу (копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.03.2011 року та копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.08.2021 року №272035482).

Постановою державного виконавця Другого ВДВС ХМУЮ Паляницею С.В. від 27.08.2012 року відкрито ВП №34059068 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 10 949 доларів США 07 центів та судовий збір в сумі 987 грн. 88 коп. та накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2012 року та копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.08.2021 року №272036115.

28 січня 2022 року позивачі звернулись до Другого ВДВС м. Хмельницький ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) із заявами про скасування арешту з майна та представником позивачів 06 лютого 2022 року до Другого ВДВС м. Хмельницький ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) було подано адвокатські запити про надання інформації з приводу поданих заяв позивачами.

Згідно повідомлення в.о. начальника Другого ВДВС у м. Хмельницькому від 09.02.2022 року № 11520 та від 11.02.2022 року № 12393/20.20-17 станом на 09.02.2022 року та 11.02.2022 року відповідно, надходження виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на рахунок Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому не проводилось, а тому підстави для зняття арешту відсутні. Після сплати на рахунок Другого ДВС у м. Хмельницькому виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 буде знято не пізніше наступного робочого дня.

25.01.2013 року та 24.06.2015 року державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчих листів стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», які разом із виконавчими листами направлено стягувачу.

Як вбачається із довідки, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» 03.08.2016 року, станом на 03.08.2016 року ОСОБА_1 немає заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також, провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

При цьому, ЗУ «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Подаючи позовну заяву про скасування арешту з майна, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказали, що погасили борг перед стягувачем, на виконання якого видавалися виконавчі документи, у добровільному порядку поза межами виконавчих проваджень №№ 34059068 та 26256034, які є завершеними та матеріали яких знищено виконавчою службою.

За таких обставин доцільним є скасування арешту з майна, накладеного на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Отже, суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 7 років по ВП №26256034 та майже 10 років по ВП № 34059068) не скасованого арешту на майно боржників, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Також, суд враховує, що у матеріалах справи відсутні, та ненаданні суду державним виконавцем, дані, що з метою стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження державний виконавець виносив постанову, відкривав виконавче провадження чи вчиняв будь-які дії з метою стягнення виконавчих витрат.

Окрім того, державним виконавцем не подано до суду документу, із якого вбачалось який саме розмір виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не сплачено позивачами.

За таких обставин та враховуючи добровільне погашення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 боргу перед кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржників виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржників та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржників, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19) та від 13.07.2022 року у справі №2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 316, 317, 321 ЦК України, ст. ст. 3, 10-13, 76, 81, 82, 89, 141, 206, 209, 229, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Другого міського ВДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції Паляниці С.В. у виконавчому провадженні № 26256034 від 29.03.2011 року «Про відкриття виконавчого провадження» на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Другого міського ВДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції Паляниці С.В. у виконавчому провадженні № 34059068 від 27.08.2012 року «Про відкриття виконавчого провадження» на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20 вересня 2022 року.

Суддя О.М. Палінчак