Справа № 629/198/22
(2/199/1816/22)
РІШЕННЯ

іменем України

05.09.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області із заявами про призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, зазначив, що у його власності перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1 , втім, під час проведення перевірки справи ОСОБА_1 була встановлена наявність у його власності це однієї квартири, підтвердженням чого є інформація Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, площа однієї квартири складає 29,1 кв.м, площа іншої 53,6 кв.м. Відтак, відповідач н мав права на отримання тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

На переконання позивача, 17 155,27 грн. було отримано відповідачем безпідставно; про стягнення даної суми з відповідача на користь позивача у позові й заявлено відповідну вимогу.

Вокремо наданій суду заяві представник позивача просив про розгляд справи у його відсутності, просив задовольнити позов повністю.

В силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, 27.02.2018 р. відповідач звернувся із письмовою заявою до позивача (а.с. 7-8) про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, в якій просив призначити тимчасову державну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

27.02.2018 р. відповідачем була подана декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с. 9-10), в якій відповідач зазначив про наявність у нього на праві власності квартири площею 45 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , зазначив, що іншого житла він не має.

08.10.2018 р. відповідач звернувся із письмовою заявою до позивача (а.с. 15-16) про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, в якій просив призначити тимчасову державну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

08.10.2018 р. відповідачем була подана декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с. 17-18), в якій відповідач зазначив про наявність у нього на праві власності квартири площею 45 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , зазначив, що іншого житла він не має.

Рішенням від 09.10.2018 р. відповідачу була призначена допомога за його зверненням від 08.10.2018 р. (а.с. 21 звор.).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19.01.2019 р., відповідач є власником (приватна власність) квартири АДРЕСА_2 загальною площею 29,1 кв.м, житловою площею 17,5 кв.м, та квартири АДРЕСА_3 загальною площею 53,6 кв.м, житловою площею 18,0 кв.м (а.с. 22).

Право власності на вказані квартири відповідач набув на підставі договорів купівлі-продажу від 15.12.2005 р. (№727, 725), які були посвідчені приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Лавренко Л.А., що підтверджується відомостями про підставу набуття права власності, які міститься в інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19.01.2019 р.

Надання відповідачем недостовірної інформації підтверджується актом 1727/3 (а.с. 25).

На підставі розрахунку переотриманої суми Тимчасової допомоги особам пенсійного віку, які не набули права на пенсію, відповідачу виплачена сума в розмірі 17 155,27 грн. за період з 18.01.2018 р. по 17.07.2018 р. та 08.10.2018 р. по 07.04.2018 р. (а.с. 24).

Згідно із розрахунком позивача (а.с. 24) виплачено у 2018 році: січень 620,06 грн.; лютий 1 373,00 грн.; березень 1 373,00 грн.; квітень 1 373,00 грн.; травень 1 373,00 грн.; червень 1 373,00 грн.; липень 786,94 грн.; жовтень 1 110,97 грн.; листопад 1 430,00 грн.; грудень 1 497,00 грн.

У січні 2019 р. виплачено 1 497,00 грн.; лютий 1 497,00 грн.; березень 1 497,00 грн.; квітень 349,30 грн.

Грошові кошти в сумі 17 155,27 грн. відповідачем не повернуті.

Правовідносини між учасниками справи виникли із призначення державної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, та регулюються зокрема Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 02.04.2005р. за №261 (надалі по тексту Порядок №261).

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 1212 ЦК України зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

В статті 1215 ЦК України встановлено як загальне правило (поверненню не підлягає допомога, яка виплачена юридичною особою добровільно), так і виключення з нього - відсутність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача. Наявність хоча б однієї з таких підстав виключає можливість застосування загального правила.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 20.02.2018 р. у справі №174/406/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Порядком призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затвердженим постановою КМУ від 27.12.2017 р. №1098 визначено механізм призначення вищезазначеної допомоги.

Відповідно до пункту 1 Порядку, цей Порядок визначає механізм призначення у період з 1 січня 2018 р. по 31 грудня 2020 р. тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті, за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу, та її виплати.

Призначення тимчасової допомоги особі проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) (крім мм. Києва та Севастополя) рад, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань соціального захисту населення, виконавчими органами рад об`єднаних територіальних громад з урахуванням її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу.

Згідно з п. 5 Порядку для призначення тимчасової допомоги особа подає органу соціального захисту населення:

заяву;

під час подання заяви пред`являються паспорт громадянина України та документ, що засвідчує реєстрацію особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру, внесені до паспорта громадянина України або свідоцтва про народження (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);

довідку про наявний страховий стаж, видану органами Пенсійного фонду України;

декларацію про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців, що передують місяцю звернення за призначенням тимчасової допомоги;

копію рішення про призначення опікуна (для особи, яку визнано недієздатною).

Інформація про склад сім`ї особи, яка звернулася за призначенням тимчасової допомоги, зазначається в декларації про доходи та майновий стан.

Форми заяви та декларації про доходи та майновий стан затверджуються Мінсоцполітики в установленому порядку.

Якщо особа звертається за призначенням тимчасової допомоги не за зареєстрованим місцем проживання, органи соціального захисту населення перевіряють відомості щодо неотримання нею такої допомоги за її зареєстрованим місцем проживання з використанням інформаційних систем.

Відповідальність за достовірність наданої інформації покладається на особу, яка звернулася за призначенням тимчасової допомоги.

Виплата тимчасової допомоги і відшкодування витрат на її доставку проводяться за рахунок коштів державного бюджету (п. 22 Порядку).

Підстави, коли не призначається тимчасова допомога, визначені у п. 12 зазначеного вище Порядку:

середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців перевищує 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

особа одержує пенсію або державну соціальну допомогу, що призначається відповідно до Законів України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю або Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю;

особа або члени її сім`ї протягом 12 місяців перед зверненням за наданням тимчасової допомоги здійснили купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, іншого транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатили послуги (одноразово) з будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, іншого транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку, крім житлово-комунальних послуг у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами та медичних послуг, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності, на суму, яка на дату купівлі (оплати) перевищує 50 тис. гривень;

особа працює, провадить іншу діяльність, пов`язану з отриманням доходу;

за результатами вибіркового обстеження матеріально-побутових умов сім`ї виявлено, що особа має додаткові джерела для існування, не зазначені у декларації про доходи та майно (здавання в найм або в оренду житлового приміщення (будинку) або його частини; один чи кілька членів сім`ї працюють без оформлення трудових відносин в установленому порядку; можливість отримання доходу від утримання худоби, птиці, інших тварин; дохід від народних промислів, використання наявної сільськогосподарської техніки, вантажних машин, мікроавтобусів тощо);

у власності особи або членів її сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю, чи більш як один автомобіль, інший транспортний засіб (механізм).

Як встановлено судом, відповідач власноручно у деклараціях про майновий стан зазначив про наявність у нього на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та про те, що іншого житла він не має, втім, вказана інформація виявилася недостовірною: відповідач є власником також іншого нерухомого майна квартири АДРЕСА_4 .

Згідно з п. 24 зазначеного вище Порядку, якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення:

визначають обсяг надміру виплачених коштів і встановлюють строк їх повернення залежно від матеріального стану особи;

повідомляють особі про обсяг надміру виплачених коштів і строк їх повернення;

у разі врахування надміру виплачених коштів під час виплати тимчасової допомоги в наступні періоди на підставі своїх рішень проводять щомісячні відрахування у розмірі, який не перевищує 20 відсотків суми, що підлягає виплаті;

у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлений строк вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Як встановлено судом, відповідач добровільно виплачені кошти не повернув.

Для суду наявні підстави для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, позивач просить суд стягнути надмірно виплачені кошти за такі періоди: 18.01.2018 р. по 17.07.2018 р. та 08.10.2018 р. по 07.04.2019 р.

Згідно із розрахунком позивача (а.с. 24) виплачено у 2018 році:

січень 620,06 грн.;

лютий 1 373,00 грн.;

березень 1 373,00 грн.;

квітень 1 373,00 грн.;

травень 1 373,00 грн.;

червень 1 373,00 грн.;

липень 786,94 грн.;

жовтень 1 110,97 грн.;

листопад 1 430,00 грн.;

грудень 1 497,00 грн.

У січні 2019 р. виплачено 1 497,00 грн.;

лютий 1 497,00 грн.;

березень 1 497,00 грн.;

квітень 349,30 грн.

Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи, що стосуються періоду виплати пенсії за період 18.01.2018 р. по 17.07.2018 р.: позивач не надав доказів подання відповідачем декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, за останні шість календарних місяців, що передують місяцю звернення за призначенням тимчасової допомоги, після якої йому була призначена та виплачувалася пенсія з 18.01.2018 р. по 17.07.2018 р., відтак, підстави для стягнення надміру виплачених коштів за цей період відсутні.

Надана позивачем декларація за підписом відповідача від 27.02.2018 р. (а.с. 9-10) не є належним доказом для періоду виплати пенсії 18.01.2018 р. по 17.07.2018 р.

Що стосується іншого періоду - 08.10.2018 р. по 07.04.2019 р., то, виходячи з розрахунку позивача, в цей період відповідачу було виплачено: у жовтні 2018 р. 1 110,97 грн.; листопаді 2018 р. - 1 430,00 грн.; грудні 2018 р. - 1 497,00 грн.; у січні 2019 р. - 1 497,00 грн.; у лютому 2019 р. - 1 497,00 грн.; у березні 2019 р. - 1 497,00 грн.; у квітні 2019 р. - 349,30 грн., усього, 7 834,30 грн.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості, достатності та достовірності кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність надміру виплаченої пенсії відповідачу в розмірі 7 834,30 грн. та в цій частині позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову та те, що при зверненні до суду позивач в повному обсязі сплатив судовий збір, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 135 грн. 00 коп. (2 270,00 : 2).

Керуючись ст. 13, ч. 1 ст. 19, п. 2 ч. 2, п. 1 ч. 6 ст. 19, ст. 23, ст. 33, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст.ст. 272, 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позову Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області (банк ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, код 25813017, UA0049149) 7 834 (сім тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області (банк ДКСУ в м. Київ, МФО 820172, код 25813017, UA0049149) судовий збір в розмірі 1 135 (одна тисячі сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.

Дата складення повного судового рішення 12.09.2022 р.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Спаї