Справа № 228/895/12
Провадження № 22-ц/801/1521/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кушнір Б. Б.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 рокуСправа № 228/895/12м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Михайленко А. В.,

учасники справи:

особа, дії якої оскаржуються (особа, яка подала апеляційну скаргу) головний державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шумер Оксана Василівна,

скаржник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шумер Оксани Василівни на ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 11 липня 2022 року, постановлену у складі судді Кушнір Б. Б., в м. Чернівці, дата складення повного тексту ухвали 14 липня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Чернівецького районного суду Вінницької області зі скаргою на дії/бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шумер О. В.

У скарзі зазначає, що рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2012 року у справі № 228/895/2012 на її користь стягнено з ОСОБА_2 аліменти на їх доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25 % з усіх видів його заробітків, але не менше 750 грн. щомісячно, починаючи з 15 серпня 2012 року і до досягнення нею повноліття, на підставі чого видано виконавчий лист № 228/895/2012 від 18 лютого 2013 року та 19 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження № 39911981. ОСОБА_1 отримала лист Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ від 17 жовтня 2013 року про надіслання за місцем роботи боржника постанови державного виконавця про звернення стягнення аліментів на заробітну плату ОСОБА_2 , відтак вона вважала, що в період з жовтня 2013 року стягнення аліментів здійснюється із заробітної плати боржника у розмірі, визначеному рішенням суду. Потім вона звернулася до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа і 22 жовтня 2019 року держаним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі заяви стягувача, після чого до досягнення дочкою повноліття ОСОБА_2 виконував рішення добровільно.

Проте у 2021 році із довідки про заробітну плату ОСОБА_2 за 2016-2021 роки їй стало відомо про приховування ним своїх доходів, що призвело стягнення аліментів у меншому розмірі, ніж передбачено рішенням суду як за період примусового його виконання, так і за період сплати аліментів у добровільному порядку. При ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_1 дізналася про те, що ОСОБА_2 10 жовтня 2014 року подав заяву про припинення утримання аліментів з його заробітної плати з причин його бажання сплачувати аліменти самостійно, а 04 листопада 2014 року Національним музеєм-садибою М. І. Пирогова було повернуто постанову про звернення стягнення аліментів на заробітну плату, після чого державним виконавцем всупереч його обов`язку не проводилися дії щодо розшуку (перевірки) доходів ОСОБА_2 , як наслідок такою протиправною бездіяльністю відбувалося сприяння ухиленню від сплати аліментів боржником у встановленому рішенням суду розмірі, який сплачував аліменти у значно меншому розмірі, ніж 25 % від його заробітку.

Тому ОСОБА_1 звернулася із заявою до Першого ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про нарахування та стягнення з боржника виявленої заборгованості по сплаті аліментів на дитину, починаючи з 04 листопада 2014 року, тобто з моменту повернення постанови про звернення стягнення аліментів на заробітну плату, на підставі чого головним державним виконавцем Шумер О. В. 25 січня 2022 року було відкрито виконавче провадження № 68349320 та здійснено розрахунок заборгованості за період з 18 жовтня 2019 року по 30 квітня 2022 року, тобто лише за період добровільного виконання рішення боржником, тоді перевірку правильності сплати аліментів за період з 2014 по 2019 рік здійснено не було.

Тому вона просила суд визнати бездіяльність державного виконавця протиправною та зобов`язати перевірити правильність сплати аліментів боржником за період з листопада 2014 року по жовтень 2019 року та в разі наявності заборгованості нарахувати відповідні суми.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 11 липня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю:

-визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шумер Оксани Василівни щодо не вчинення виконавчих дій (заходів) з нарахування заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 за виконавчим документом виданого Чернівецьким районним судом Вінницької області №228/895/2012 від 18.02.2013 за період з листопада 2014 по жовтень 2019 року;

- зобов`язано державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шумер О.В. усунути порушення прав стягувача, здійснивши заходи (виконавчі дії) щодо виявлення даних про доходи боржника ОСОБА_2 за період з листопада 2014 року по жовтень 2019 року, стягнення яких здійснювалось за виконавчим листом №228/895/2012 від 18.02.2013, виданого Чернівецьким районним судом Вінницької області, та у випадку виявлення заборгованості, включити таку до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні ВП№68349320.

З такою ухвалою не погодилася головний державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шумер О. В., тому подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначила, що здійснення розрахунку заборгованості за період з листопада 2014 року по жовтень 2019 року, коли аліменти стягувалися в межах виконавчого провадження, призведе до подвійного стягнення їх з боржника. ОСОБА_1 не оскаржувала постанову про закриття виконавчого провадження № 39911981, у своїй заяві, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження власноруч зазначила, що аліменти боржником сплачуються щомісячно, вчасно і в повному обсязі, претензій до нього не має. Окрім того невідомо звідки у скаржниці довідка про доходи ОСОБА_2 , чи отримана вона законним шляхом та чи може вона бути належним доказом по справі.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу державного виконавця, у якому вона просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою.

Боржник ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву не скористався.

У судовому засіданні апеляційного суду головний державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шумер О. В. підтримала подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав. ОСОБА_1 заперечила проти апеляційної скарги, підтримала викладене у відзиві на апеляційну скаргу. Представник ОСОБА_2 адвокат Бевз О. І. вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, її довіритель сплачував аліменти в розмірі, погодженому з ОСОБА_1 , проте доказів такої домовленості в нього немає.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

19 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження № 39911981 на підставі виконавчого листа № 228/895/2012, виданого 18 лютого 2013 року Чернівецьким районним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 25% з усіх видів заробітку, але не менше 750 грн. щомісячно, починаючи з 15 серпня 2012 року і до досягнення дочкою повноліття (а. с. 6).

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 подав до Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ заяву про припинення утримання аліментів з його заробітної плати у зв`язку із наміром сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 самостійно (зворот а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 у відповідь на запит Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ повернув постанову про утримання з їх працівника ОСОБА_2 аліментів та надіслав звіт про проведені відрахування та виплати (а. с. 12).

В матеріалах виконавчого провадження № 39911981 є два розрахунки заборгованості, виконані державним виконавцем Совик В. П.:

- за період з 01.02.2018 року по 01.03.2018 рок (а.с.21), за період з 01.04.2018 по 01.05.2018 (а.с.28), за період з 01.05.2018 року по 01.06.2018 рок (а.с.28 на звороті), за період з 01.07.2018 по 01.08.2018 (а.с.29), за період з 01.06.2018 по 01.07 (а.с.29 на звороті), за період з 01.08.2018 по 01.09.2018 (а.с.30). Усі ці розрахунки зроблені, виходячи з розміру доходу /середньої зарплати працівника цієї місцевості , в них зазначено про відсутність заборгованості та наявність переплати.

07 вересня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву до ВДВС м. Вінниці , у якій вказала, що аліменти ОСОБА_2 , сплачуються щомісячно, вчасно в повному обсязі, претензій до боржника не має (а. с. 31).

22 жовтня 2019 року виконавчий лист № 228/895/2012 було повернуто стягувачу на підставі її заяви про закінчення виконавчого провадження від 17 жовтня 2019 року (а. с. 32).

19 січня 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про нарахування та стягнення з ОСОБА_2 заборгованість по аліментах, починаючи з 14 листопада 2014 року (а. с. 33).

25 січня 2022 року відкрито виконавче провадження № 68349320 (а. с. 41).

Головним державним виконавцем витребувано інформацію про заробітну плату ОСОБА_2 за період з жовтня 2019 року по червень 2021 року (а. с. 49) та проведено розрахунок заборгованості за період з жовтня 2019 року по квітень 2022 року, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_2 становить 93 503,83 грн. (а. с. 57).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент відкриття виконавчого провадження №39911981, та статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», що набрав чинності 05 жовтня 2016 року, державний виконавець зобов`язаний вжити заходів з примусового виконання рішень, зокрема неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями частини 3 статті 18 вказаного закону виконавець для виконання своїх обов`язків уповноважений, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно з частиною 6 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Відповідно до п. 3.12 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 489/20802, в редакції на момент відкриття виконавчого провадження, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо).

Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції №512/5 (діяли з 05.10.2016), виконавцю надано право вчиняти виконавчі дії, робити запити з метою отримання інформації про місце роботи боржника та його доходи, в тому числі, шляхом отримання від боржника декларації про доходи та майно та про зміну таких відомостей.

Як вбачається із матеріалів справи з ОСОБА_2 у період примусового виконання рішення з 01 вересня 2013 року по 01 жовтня 2014 року стягувалися аліменти за місцем його роботи в розмірі, визначеному рішенням суду. Після повернення з місця роботи ОСОБА_2 постанови державного виконавця у жовтні 2014 року, яке відбулося за заявою платника аліментів (що не було передбачено жодним законодавчим актом), боржник сплачував аліменти добровільно в межах виконавчого провадження, при цьому, як вбачається з розрахунків за 2018 рік, державний виконавець проводив розрахунок аліментів, що підлягали сплаті, виходячи із розміру доходу / середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, не зважаючи на те. що ОСОБА_2 працював в Національному музеї-садибі М. І. Пирогова, в матеріалах виконавчого провадження відсутні довідки про доходи боржника, що свідчить про те. що весь період з жовтня 2014 року по червень 2021 року державний виконавець не вчинив жодної дії для перевірки доходів боржника та правильності обрахунку аліментів.

Відмова державного виконавця здійснити перевірку доходів боржника та перевірити правильність сплачених ним аліментів є неправомірною, оскільки вчинення зазначених дій є його обов`язком, а не правом.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що не витребування державним виконавцем Шумер О. В. інформації про отримані ОСОБА_2 доходи з листопада 2014 року по жовтень 2019 року та не нарахування заборгованості по їх сплаті у разі виявлення невідповідності між фактично сплаченими сумами аліментів та сумами, які підлягали сплаті відповідно до рішення суду, є протиправними і порушують законні права та інтереси стягувача і дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо подвійного стягнення аліментів з боржника у разі їх розрахунку за період сплати аліментів в межах виконавчого провадження з листопада 2014 року по жовтень 2019 року є надуманими, оскільки стягненню підлягає лише заборгованість у разі її виявлення.

Апеляційний суд відхиляє, доводи державного виконавця про те, що у ОСОБА_1 не було претензій до боржника і вона не оскаржувала постанову про закриття виконавчого провадження, з огляду на те, що у розрахунках заборгованості зі сплати аліментів, вчинених державним виконавцем, така заборгованість відсутня, відтак ОСОБА_1 , знаючи що стягнення аліментів відбувається в примусовому порядку, не повинна була підозрювати, що державний виконавець неналежно виконує свої посадові обов`язки та що фактично сплачені аліменти становили інший розмір, ніж 25 % від отриманої боржником заробітної плати.

За таких обставин апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували вірні висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з поданням апеляційної скарги, суд зазначає, що Першим відділом державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було сплачено 2 481 грн. судового збору, проте оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, понесені судові витрати слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну головного державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шумер Оксани Василівни залишити без задоволення.

Ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 11 липня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за перегляд ухвали у апеляційній інстанції залишити за Першим відділом державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк