П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року м. Київ

Справа № 363/2446/21

Провадження: № 22-ц/824/8642/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Рудюка О.Д.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з лютого 2014 року по листопада 2016 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В листопаді 2016 року вони розірвали свої стосунки. Також, в листопаді 2016 року вона дізналась, що вагітна та повідомила про це відповідача. 08.08.2017 року вона, ОСОБА_1 , народила доньку ОСОБА_3 . Відповідач відмовився зареєструвати себе батьком дитини, а тому відомості про батька вносились до актового запису про народження дитини згідно до ст.135 СК України - зі слів матері. ОСОБА_2 , як батько дитини, у добровільному порядку не виконує зобов`язання по утриманню доньки, а тому просила суд визнати, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01 червня 2022 року позов ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2021 року та до досягнення повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині визначення розміру аліментів, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що в матеріалах справі відсутні докази наявності у відповідача двох дітей. Окрім того, на сайті Вишгородського районного суду м. Києва відсутні дані про існування до відповідача будь-яких інших позовів про стягнення аліментів. Звертала увагу на те, що нею за останній час було понесені значні витрати на утримання дитини, що свідчить про необхідність визначення більшої частки від заробітку відповідача у якості сплати аліментів на утримання доньки.

13 липня 2022 року Київським апеляційним судом відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказував, що, окрім ОСОБА_3 , він є батьком також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Оскільки матір ОСОБА_5 хотіла отримувати допомогу від держави як матір-одиначка, відомості про його батьківство не вносились у свідоцтво про народження доньки. Проте, вказана обставина не спростовує той факт, що він є батьком ОСОБА_5 . Також вказав, що окрім доньок, має на утриманні онкохвору дружину ОСОБА_6 . Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 визнав, що є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції в цій частині оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

11 лютого 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_8 ) зареєстрували шлюб (а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народився син - ОСОБА_2 (а.с. 23).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 24).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав, що відповідачем не доведено факту перебування на його утриманні двох малолітніх дітей. Ураховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає разом з матір`ю, позивача, відповідача, який ухиляється від утримання своєї малолітньої доньки, а також той факт, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд стягнув з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) з дня пред`явлення позову до суду, оскільки утримувати дитину до досягнення повноліття обов`язок обох з батьків.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (статі 180, 181 СК України).

Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що позивач та відповідач є особами працездатного віку, та, урахувавши принцип рівної відповідальності обох батьків за утримання дитини і обставини, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів, зокрема, матеріального становища та сімейного стану платника аліментів, перебування на утриманні відповідача іншої малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зробив правильний висновок про визначення розміру аліментів на дитину у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановлений рішенням суду першої інстанціїрозмір аліментів на утримання дитини відповідає вимогам сімейного законодавства, зважаючи на те, що відповідач має на утриманні доньку від шлюбу з іншою жінкою ( ОСОБА_6 ). При цьому, відсутність інших позовів до відповідача про стягнення аліментів не спростовує того факту, що на його утриманні перебуває ще дитина - ОСОБА_4 . Не доведення відповідачем свого батьківства щодо іншої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не спростовує правильних висновків суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Не може бути підставою для визначення розміру аліментів у більшому розмірі і посилання скаржника на те, що нею за останній час було понесені значні витрати на утримання дитини, оскільки вказані обставини не кореспондуються з положеннями статті 182 СК України, якою визначені чіткі критерії для визначення розміру аліментів. Окрім того, позивачка не була позбавлена права звернутись із вказаним позовом раніше.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга представника відповідача не містить.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішенняВишгородського районного суду Київської області від 01 червня 2022 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 червня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура