Провадження № 2/243/431/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження за допомогою єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні, цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія-БТ»
вимоги позивача: про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати,
1. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія-БТ» (далі ТОВ «Синергія-БТ») про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, обґрунтувавши свої вимоги наступним.
Позивач з лютого 2020 року по час звернення до суду перебуває у трудових відносинах з відповідачем. З 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 призваний на військову службу за контрактом. Позивач вказував, що на нього, як на прийнятого на військову службу за контрактом в квітні 2020 року в особливий період розповсюджуються гарантії, встановлені частиною третьою статті 119 КЗпП України, а саме на час військової служби за ним зберігаються місце роботи, посада та середній заробіток. Разом з цим відповідач проводив виплату середнього заробітку з квітня до вересня 2020 року. Станом на жовтень 2021 року розмір заборгованості по заробітній платі становить 88 081 грн. 80 коп., яка відповідачем по даний час не виплачена. Також посилаючись на ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати», вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за весь час затримки розрахунку з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року, яка відповідно до проведеного ним розрахунку складає 4 317 грн. 69 коп.
У зв`язку з чим, просить суд стягнути з ТОВ «Синергія-БТ» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 88 081 грн. 80 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі4 317 грн. 69 коп.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Засобами електронного зв`язку направив до суду заяву, в якій, у зв`язку з надходженням в зоні бойових дій , просив розглянути у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 130 ЦПК України.
Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Синергія-БТ», який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, представника в судове засідання не направив та причини його не явки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 180 ЦПК України.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 19 листопада 2021 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Суд встановив, що з 29 липня 2019 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ «Синергія-БТ» на посаду охоронця.
В березні 2020 року ОСОБА_1 уклав контракт строком на два роки на проходження військової служби у Збройних Силах України.
Згідно із наказом командувача військ оперативного командування Схід» від 31 березня 2020 року №94 ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом та зарахований до списків особового складу Збройних Сил України.
Відповідно до наказу керівника підприємства ТОВ «Синергія-БТ» №247 від 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 увільнено від роботи охоронця з 13 квітня 2020 року у зв`язку з призивом на військову службу за контрактом із збереженням робочого місця, посади і середнього заробітку до дня звільнення або закінчення особливого періоду.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 квітня 2020 року №108, старший лейтенант ОСОБА_1 вважається таким, що приступив до виконання службових обов`язків з 13 квітня 2020 року та з14 квітня 2020 року його зараховано на всі види забезпечення.
Згідно довідки за підписом командира військової частини НОМЕР_1 , старший лейтенант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 13 квітня 2020 року по теперішній час.
Згідно довідки ТОВ «Синергія-БТ» за вих.№ 77/01-05 від 04.02.2022 року станом на жовтень 2021 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 складає 88 084,02 грн; середньоденна заробітна плата - 374,73 грн.
V. Оцінка суду.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за
контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Пунктом 3 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.
У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.
Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».
З положень зазначених норм законів вбачається, що гарантії, передбачені частинами третьою, четвертою статті 119 КЗпП України надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
На час укладення позивачем контракту набрало чинності рішення Ради Національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, яким констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Відповідно до примітки до статті 4 Закону України «Про Раду Національної безпеки та оборони України» кризовою ситуацією вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері, діяльності, регіоні, країні.
За таких обставин суд доходить висновку, що за позивачем, який в особливий період, а саме 31 березня 2020 року був прийнятий на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток в ТОВ «Сінергія-БТ», в якому він працював на час укладення контракту, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку.
Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, суд керується наступним.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України № 100 від 8 лютого 1995 року, який застосовується в тому числі у випадках залучення працівників до виконання військових обов`язків (п.п. «ї» п.1 Порядку).
Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абзац 3 п.2 Порядку).
Згідно п.5 розділу ІV вказаного Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього
Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані два календарні місяці роботи на число відпрацьованих робочих днів у цих місяцях.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку).
Позивач проводить розрахунок заборгованості по заробітної плати за період з 1 вересня 2020 року по 31 жовтня 2021 року виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 301,65 грн. Загальний розмір заборгованості по заробітної платі розрахований позивачем у сумі 88 081 грн. 80 коп.:
Відповідачем надано довідку про розмір середньоденної заробітної плати - 374,73 грн та заборгованість по заробітної платі станом на жовтень 2021 року - 88 084,02.
Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідач своїм правом на подачу заперечень на відзиву на позов не скористався, заперечень щодо розрахунку заборгованості і визначення розміру компенсації втрати доходу у зв`язку з порушення стоків його виплати до суду не надав.
Суд визнає належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Керуючись принципом диспозитивності сторін, закріпленого ч. 1 ст. 13 ЦПК України вирішуючи справу виходить з заявлених вимог позивача про стягнення заборгованості в розмірі 88 081 грн. 80 коп.
Щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Вирішуючи питання, щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати
провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію втрати частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
За статтею 3 Закону від 19 жовтня 2000 року № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок) відтворюють положення Закону лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Таким чином, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Відповідно до пункту 3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: у тому числі заробітна плата (грошове забезпечення).
Виходячи із зазначеного, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 р. N 692 (692-99-п), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.
Суд погоджується з розрахунком позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Згідно даних Держкомстату приріст індексу споживчих цін (індекс інфляції) становив: у жовтні - 2020 року - 101,0; у листопаді 2020 року - 101,3; у грудні 2020 року - 100,9; у січні 2021 року - 101,3; у лютому 2021 року - 101,0; у березні 2021 року - 101,7; у квітні 2021 року - 100,7; у травні 2021 року - 101,3; у червні 2021 року - 100,2; у липні 2021 року - 100,1; у серпні 2021 року - 99,8; у вересні 2021 року - 101,2.
Відповідно, сума компенсації за затримку виплати заробітної плати за складає:
¦жовтень 2020 року - (6334,65 грн х 110,89/100) - 6334,65 грн = 689,84 грн;
¦листопад 2020 року - (6334,65 грн х 109,47/100) - 6334,65 грн = 599,89 грн;
¦грудень 2020 року - (6636,30 грн х108,49/100) - 6636,30 грн = 563,42 грн;
¦січень 2021 року - (5731,35 грн х 107,09/100) -5731,35 грн = 406,35 грн;
¦лютий 2021 року - (6033,00 грн х 106,03/100) - 6033,00 грн = 363,79 грн;
¦березень 2021 року - (6636,30 грн х 104,27/100) - 6636,30 грн = 283,37 грн;
¦квітень 2021 року - (6636,30 грн х 103,54 100) - 6636,30 грн = 234,93 грн;
¦травень 2021 року - (5429,70 грн х 102,21/100) - 5429,70 грн = 120,00 грн;
¦червень 2021 року - (6033,00 грн х 102,00/100) - 6033,00 грн = 120,66 грн;
¦липень 2021 року - (6636,30 грн х 101,91/100) - 6636,30 грн = 126,75 грн;
¦серпень 2021 року - (6334,65 грн х 102,11 100) - 6334,65 грн = 133,66 грн;
¦вересень 2021 року - (6636,30 грн х 100,90) - 6636,30 грн = 59,73 грн.
В зв`язку з наведеним суд доходить до переконання, що ТОВ «Синергія-БТ» повинно сплатити на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року в розмірі 4 317 грн. 69 коп.,
Крім того, у відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13"Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення."
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.
У відповідність до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір, за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Дійшовши до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 128, 131, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 95, 115, 1 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія-БТ» - задовольнити.
АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі за період з 1 вересня 2020 року по 31 жовтня 2021 року, у розмірі 88 081 грн. 80 коп., без утримання податків і обов`язкових платежів.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя
Словянського міськрайонного суду Мірошниченко Л.Є.