Провадження № 2/359/1120/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє опікун ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2021 року від представника позивача адвоката Чемериса І.В. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, яким просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.06.2010 року, ОСОБА_1 , не усвідомлюючи значення своїх дій та не маючи можливість керувати ними, уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2010 року ОСОБА_1 було визнано недієздатною та призначено опікуна ОСОБА_2 . Наприкінці березня 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права власності на квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації ОСОБА_1 . В свою чергу ОСОБА_2 подав зустрічний позов, яким просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24.06.2010 року. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 31.01.2018 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Вказаний рішенням суду також було скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . В березні 2018 року ОСОБА_2 стало відомо, що не дивлячись на те, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 03.06.2011 року було накладено арешт на квартиру, ОСОБА_5 відчужив вказану квартиру ОСОБА_6 . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 11.03.2020 року позов ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію задоволено частково. 13.07.2020 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Згідно довідки Реєстраційної служби виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 13.10.2021 року, крім ОСОБА_1 у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У вказаній квартирі ніхто не проживає, ремонт відсутній, особисті речі відповідачів у квартирі відсутні, за комунальні послуги не сплачують. Таким чином відповідачі створюють позивачу перешкоди у здійсненні належного їй права користування та розпорядження своїм майном. Тому, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

01 серпня 2022 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість, представник позивача подав до суду заяву, якою позов підтримав і просив задовольнити. Розгляд справи проводити у його відсутність.

Відповідач заяв, клопотань чи відзиву на позовну заяву до суду не направив. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи подала заяву, в якій просила розгляду справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належала на праві приватній власності квартира, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 26483207 від 22.06.2010 року.

24 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2010 року ОСОБА_1 визнано недієздатною та призначено опікуна ОСОБА_2 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 31 січня 2018 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24 червня 2010 року. Вказаним рішенням суду також скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що в березні 2018 року ОСОБА_2 стало відомо, що не дивлячись на те, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2011 року накладено арешт на квартиру, ОСОБА_5 відчужив вказану квартиру ОСОБА_6 . Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 216817787 від 17 липня 2020 року.

У зв`язку цим ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме - витребувано з незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо вказаної квартири.

Постановою Київської апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року залишено без змін.

25 травня 2021 року постановою Верховного Суду України вказані рішення суду І інстанції та постанову апеляційного суду залишено без змін.

Судом також встановлено, що 13 липня 2020 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 216819346 від 17 липня 2020 року.

Згідно довідки Реєстраційної служби виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 13 жовтня 2021 року, крім ОСОБА_1 у вказаній квартирі зареєстровані також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Бориспільської міської ради Кулик С.В. від 29 вересня 2021 року, в квартирі ніхто не проживає, ремонт не робили після введення в експлуатацію будинку.

Крім того, актом обстеження житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2 , складеного 15 лютого 2022 року комісією у складі головного спеціаліста відділу сімейних форм виховання, директора центру соціальної підтримки дітей та сімей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено, що за вказаною адресою ніхто не проживає, житлово-побутові умови в даній квартирі не придатні для проживання.

Зважаючи на вказане судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи зареєстрованими у квартирі, там фактично не проживають; витрат по його утриманню не несуть. Родичами позивачу не являються. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Наведене вище свідчить про відсутність відповідачів за адресою : АДРЕСА_1 , без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 з даним позовом до суду. Доказів протилежного суду не надано.

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Заяв чи клопотань від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР, не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тривалу відсутність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірній квартирі поважною, не зазначено і до суду не подано.

Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користувач-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Зважаючи на вказане, суд приходить переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідачів у спірній квартирі, а тому вимоги ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 133, 141, 263 - 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 9, 71, 72 Житловий кодекс Української РСР, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 47, 48 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє опікун ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 жовтня 2022 року.

Суддя Л.В. Яковлєва