ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________________________________________
Провадження №2-п/756/41/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря П`яла Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року у цивільній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.01.2022 позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 816 203,16 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 162,00 грн.

10.02.2022 відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на те, що вона не була повідомлена про судові засідання, не отримувала копії позовної заяви з додатками, тому не могла подати свої заперечення та докази, у зв`язку з чим при постановленні рішення судом було досліджено не всі обставини, які мають істотне значення для вирішення справи, що є підставами для скасування рішення.

Зазначила, що під час розгляду справи судом не було досліджено в повному обсязі договір про надання послуг, а також не враховано матеріальне становище відповідача при нарахуванні штрафу та пені.

Враховуючи викладене, просила суд скасувати вказане заочне рішення суду та призначити справу для розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач фізична особа - підприємець в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. Через канцелярію суду надійшла заява від позивача з проханням проводити розгляд справи без його участі, у задоволені заяви про перегляд заочного судового рішення просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як убачається із матеріалів справи, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.01.2022 позовні вимоги були задоволені, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Як на підстави для скасування заочного рішення, відповідач посилався, зокрема, на те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд не мав підстав для ухвалення заочного рішення.

Разом із тим, як убачається із матеріалів справи, на адресу відповідача суд направляв судові повістки з повідомленням про час та місце розгляду справи.

Матеріали справи свідчать про те, відповідач жодного разу не отримував судову кореспонденцію, яка поверталася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», хоча вона направлялася за його зареєстрованим місцем проживання у відповідності до Довідки про реєстрацію місця проживання особи №67906897 від 17.08.2021 (а.с. 36).

Згідно з п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Викладене свідчить про те, що суд виконав покладений на нього обов`язок повідомити учасників про дату, час та місце розгляду справи, а відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не скористався своїм правом взяти участь у судовому засіданні, не подав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки, причин неподання відзиву на позов тощо.

Так, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказує, що не погоджується із розміром штрафних санкцій та стверджує, що судом не у повній мірі було досліджено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, до заяви про перегляд заочно рішення жодного доказу у розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано, а сама заява зводиться до незгоди із заочним рішенням суду.

Більше того, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем не додано.

Сукупності обставин, визначених ст. 288 ЦПК України, судом встановлено не було, а відповідачем їх наявність не доведена.

За таких обставин суд вважає, що судом було постановлено заочне рішення з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, interalia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, посилання сторони відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.01.2022 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.285, 287, 288 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року у цивільній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя: О.В. Диба