Справа№592/5406/22
Провадження №2/592/1536/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним цивільним позовом, який підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що він, ОСОБА_1 , являється власником квартири АДРЕСА_1 . Крім інших осіб за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 , яка є донькою колишньої дружини позивача. Так, відповідач дійсно була зареєстрована у домоволодінні, належному ОСОБА_1 , проте у 2019 року вона виїхала з квартири і знаходиться за кордоном, з того часу сторони більше ніколи не спілкувалися. ОСОБА_2 участі в оплаті житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , не приймає, спірним домоволодінням не цікавиться, утриманням житла не займається, її особистих речей в квартирі немає. Реєстрація відповідача за вищевказаною адресою створює ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому власністю, оскільки він вимушений сплачувати за надані житлово-комунальні послуги виходячи з кількості зареєстрованих осіб, тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 22.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_2 , повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не сповістила, відзив на позовну заяву не надала, що не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши думку позивача та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло серія НОМЕР_1 від 22.12.2005 року, виданого на підставі подання Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради № 1589 від 19.12.2005 року (а.с.6-7).

Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.07.2022 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: власник ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), його син ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з якою родинні стосунки відсутні (а.с.8).

Як вбачається з Акту від 12.08.2022 року, складеного у присутності двох свідків і завіреного підписом та печаткою в.о. директора КП «Сумижилкомсервіс» СМР Мечиком В., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає (а.с.9).

Позивач стверджує, що відповідач спірним житлом не цікавиться, утриманням квартири не займається, її особистих речей в квартирі немає, реєстрація ОСОБА_2 , яка є донькою його колишньої дружини, у квартирі АДРЕСА_1 створює ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належною йому власністю, оскільки він вимушений сплачувати за надані житлово-комунальні послуги виходячи з кількості зареєстрованих осіб; відповідач у добровільному порядку знятися із реєстрації за вищевказаною адресою не бажає.

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі № 702/101/18, аналіз положень гл. 32 ЦК свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

У житлових спорах про виселення/вселення, право на проживання колишнього члена сім`ї розглядається як сервітут, який припиняється судом за позовом власника житлового приміщення при наявності обставин, які мають істотне значення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 243/7004/17-ц та від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Згідно вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, показанням свідків.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 ствердно підтвердила факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації. Зазначила, що останній раз бачила ОСОБА_5 три або чотири роки тому, вона виїхала для проживання до Москви, де перебуває по теперішній час, її речей у квартирі, належній ОСОБА_1 , свідок не бачила.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_2 більше трьох років у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, оскільки виїхала в Москву до матері; після того не приїжджала.

Таким чином, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи та показання свідків, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наданих позивачем на обґрунтування заявлених вимог доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , належному ОСОБА_1 , чинить останньому істотні перешкоди у реалізації права володіння, користування і розпорядження своєю власністю, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 4, 76-83, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) такою, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко