Справа № 459/475/22
Провадження № 2/459/112/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судового засідання Джугало Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

23.02.2022 представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 19765,04 грн. заборгованості за кредитним договором та 2481 грн. судового збору. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.01.2016 відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте умов укладеного договору належним чином не виконала. У зв`язку з цим утворилася заборгованість за кредитом, яка складається з 15404,42 грн. заборгованості за тілом кредиту та 4360,62 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Також стверджує, що при підписанні анкети-заяви відповідачка ознайомилась та погодилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними договір про надання банківських послуг.

Ухвалою від 16.03.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 27.04.2022 без повідомлення ( виклику) сторін.

27.04.2022 представник позивача подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із можливістю врегулювання погашення боргу у добровільному порядку (проведенням реструктуризації боргу) .

27.04.2022 розгляд справи відкладався.

15.06.2022 відповідачка подала заяву про відкладення розгляду справи за сімейними обставинами.

17.06.2022 розгляд справи відкладався.

08.08.2022 відповідачка подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою.

08.08.2022 розгляд справи відкладався.

20.09.2022 сторони в судове засідання не з`явились.

Представник позивача подав разом із позовною заявою письмове клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні та за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка відзиву, заяв чи клопотань не подала.

У відповідності положень ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Розгляд справи призначався на 20.09.2022, судове рішення складено 23.09.2022.

Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.

26.01.2016 сторони уклали кредитний договір у вигляді заяви-анкети, згідно з яким банк надав відповідачу кредит, який у подальшому був збільшений до кредитного ліміту у розмірі 14000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У вказаній вище заяві-анкеті зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору позивач додав: 1) витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; 2) витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на сайті https://privatbank.ua. При цьому, позивач стверджує, що вони є невід`ємними частинами спірного договору.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вище вказаним спірним кредитним договором станом на 26.01.2022 становить 19765,04 грн. та складається із: 15404,42 грн. заборгованості за тілом кредиту; та 4360,62 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Однак, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження встановлення кредитного ліміту у такому розмірі.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 26.01.2016, cкладений станом на 30.09.2019 (а.с.6-13) та виписка за договором за період з 31.12.2015 по 27.01.2012 (а.с.14-21).

Як вбачається із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 кредитний ліміт картки був максимально збільшений 12.01.2019 до 14000 грн. (а.с.22).

Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою, яку позичальник не повернув.

Наданий позивачем розрахунок не містить відомостей про встановлений кредитний ліміт (тіло кредиту) понад 14000грн..Будь яких доказів збільшення кредитного ліміту позивачем суду не надано.

Обґрунтування того, чому при встановленому кредитному ліміті 14000 грн. заборгованість по простроченому тілу кредиту станом на 26.01.2022 склала 15404,42 грн позивачем не наведено. При цьому, що позивачем не вказано та не надано доказів того, що кредитний ліміт збільшувався.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 15404,42 грн..

Окрім цього, при ухваленні рішення суд керується наступним.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем не було доведено, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, складає суму заборгованості за тілом кредиту (в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту) та заборгованість за простроченими відсотками. Також позивачем не доведено, що позивачу було надано кредит саме в розмірі понад 14000 грн., а також не обґрунтовано заявлених своїх позовних вимог.

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості відповідача перед позивачем, відповідно не доведено наявності у відповідача обов`язку щодо повернення вказаної суми заборгованості.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором про надання банківських послуг, а відтак у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, відповідно вимога про стягнення сплаченого позивачем судового збору не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 626, 628, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 353,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (, вул.Грушевського,1д, м.Київ, 01001) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.09.2022

Суддя: М. Д. Новосад