справа №176/1161/22
провадження №2/176/547/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 жовтня 2022 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

з участю секретаря с/з Петренко Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Жовті Води цивільну справу за позовом адвоката Лапшина Володимира Валентиновича подану в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2022 року, адвокат Лапшин В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 180255,85 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 28 грудня 2018 року ОСОБА_2 взяв у позивача в борг суму у розмірі 110000 грн. які зобов`язувався повернути до 01 липня 2019 року зі щомісячною виплатою у розмірі 3500 грн. Але відповідач в зазначений термін не повернув 110000,00 грн. і не сплачував навіть за весь цей час щомісячно по 3500 грн., як то вказано у розписці. Ні у зазначений день, ні по теперішній час, незважаючи на взяті на себе зобов`язання та неодноразові вимоги, відповідач не повернув борг, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою від 04 липня 2022 року відкрито провадження по даній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін чи відзив на позов суду не подав, про розгляд справи був належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст. 1046ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок: статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Судом було встановлено, що відповідно до боргової розписки ОСОБА_2 , 1966 року народження, проживаючий за адресою АДРЕСА_1 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 110000 що еквівалентно 4000 доларів США 28 грудня 2018 року. Зобовязався повернути всю суму до червня 2019 року з урахуванням щомісячних виплат 3500 грн. (а.с.4).

У своїй позовній заяві відповідач посилався на те, що до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав та не повернув ні самого боргу, ні щомісячних платежів, які зобов`язався сплачувати.

Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання, не надав до суду належних доказів про те, що він не писала боргової розписки або доказів повернення позивачу грошових коштів, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу за договором позики в сумі 1800255,85 грн., з яких: 110000,00 грн. не сплачений борг, 24500,00 грн. щомісячна виплата, 9625,00 грн. 3% річних, 36130,85 грн. інфляційні витрати.

При цьому суд погоджується із розрахунком суми боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ст.. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникає право на отримання сум, передбачених ст.. 625 цього Кодексу за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних витрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Оскільки останній день оплати по розписці від 28.12.2018р. суми у розмірі 110000,00 грн. визначено до 01 липня 2019 року, то саме з цього часу нараховуються інфляційні втрати і 3% річних.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо порядку розподілу та відшкодування судових витрат що регламентується ст. 141 ЦПК України то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 1820,58 грн. сплаченого судового збору та 4000 грн. витрати з надання правничої допомоги, що підтверджуються актом №01 виконаних робіт (а.с.8), а всього 5820,58 грн.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 141, 247, 258-259, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 207, 509, 545, 1046, 1047 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов адвоката Лапшина Володимира Валентиновича подану в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованого проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , суми боргу у розмірі 180255,85 грн. з яких: 110000,00 грн. не сплачений борг, 24500,00 грн. щомісячна виплата, 9625,00 грн. 3% річних, 36130,85 грн. інфляційні витрати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованого проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати у сумі 5820,58 грн., які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. КУЧМА