Номер провадження: 22-ц/813/1161/22
Справа № 504/4236/14-ц
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС») у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судового збору, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання припиненим договору про надання ОСОБА_1 споживчого кредиту, на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Вінської Н.В. 05 червня 2019 року у м. Доброслав Одеської області, -

встановила:

У грудні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судового збору (т.1 а.с. 1-4).

В обґрунтування позову ПАТ «Дельта Банк» посилався на те, що 13.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 70 000,00 доларів США, який зобов`язався повернути у повному обсязі в строк до 13 вересня 2017 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 13 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № б/н. 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за вищевказаним кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк». У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у ОСОБА_1 перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 97 077,00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 27 листопада 2014 року було еквівалентом 1 452 940,29 грн.

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк» про визнання припиненим договору про надання ОСОБА_1 споживчого кредиту (т.1 а.с. 42-48).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що за умовами кредитного Договору йому був наданий кредит на суму 70 000,00 доларів США, який він мав повертати щомісячно відповідно до графіку Кредитного договору та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів, в строк до 13 вересня 2017 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у повному обсязі погасив заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на майно, передане в іпотеку (т.1 а.с. 50-54).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 червня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 також відмовлено у повному обсязі (т.1 а.с. 196-197).

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову АТ «Дельта Банк», та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.1 а.с. 205-206).

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Приморського районного суду м. Одеси 06 березня 2009 року не було виконано а ні на користь ПАТ «УкрСиббанк», а ні на користь нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк», у зв`язку із чим кредитні правовідносини не припинені, і тому апелянт мав право звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено у апеляційному порядку лише ПАТ «Дельта Банк», то, відповідно, колегія суддів перевіряє доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення в межах вирішення питання щодо прав, законних інтересів та обов`язків виключно ПАТ «Дельта Банк».

Сторони про розгляд справи на 13.09.2022 року були сповіщені належним чином.

05 вересня 2022 року від представника АТ «УкрСиббанк» на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, у відповідності до якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 70 000,00 доларів США, який зобов`язався повернути у повному обсязі в строк до 13 вересня 2017 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом (т.1 а.с.6-16).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 13 вересня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № б/н (т.1 а.с. 18-19).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 06 березня 2009 року у справі № 2-173/09 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 13 вересня 2007 року в сумі 69 153 долара 09 центів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 06 листопада 2008 року складало 402 636,95 грн., та судові витрати в сумі 1 730 грн. 00 коп.(т.1 а.с. 178-179).

08 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитним договором № 0 Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та актом прийому передачі Документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року (т.1 а.с.26-28).

14 вересня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони у цивільній справі № 2-173/09 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікатів виконавчого документа. Заява обґрунтована тим, що на виконання вищевказаного рішення були видані виконавчі листи, які були пред`явлені ПАТ «УкрСиббанк» до виконання.

27 січня 2012 року державним виконавцем ВДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 29 березня 2012 року державним виконавцем ВДВС Арбузинського районного управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 ПАТ «УкрСиббанк» вищевказані постанови про повернення разом з оригіналами виконавчих документів до ПАТ «Дельта Банк» не передавав. У зв`язку з віднесенням ПАТ «Дельта Банк» у 2015 році до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, банком не було вчасно направлено заяву про заміну сторони виконавчого провадження та пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року у задоволенні заяви ПАТ « Дельта Банк» про заміну сторони у справі, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту було відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили.

Крім того, 13 травня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги №2245/К. В порядку та на умовах, визначених цим Договором, АТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, в тому числі і за кредитним договором №0 від 13 вересня 2007 року та договорами забезпечення по кредиту.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 січня 2021 року було залучено до участі у справі, у якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

Звертаючись до суду із даним позовом, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на договір купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», та зазначало про невиконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 0, що призвело до виникнення заборгованості, станом на 27 листопада 2014 року, у сумі 97 077 доларів США, що згідно курсу НБУ складало 1 452 940,29 грн., з них: тіло кредиту 67 050,99 доларів США, що в еквіваленті складало 1 003 544,45грн., відсотки - 30 026,01 доларів США, що в еквіваленті складало 449 395,84 грн.

При цьому, позивачем не зазначено про наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2009 року, яке було звернуто до виконання.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заборгованість за кредитним договором №0 від 13 вересня 2007 року за тілом кредиту в сумі 67 050,99 доларів США вже була стягнута з відповідачів за рішенням Приморського районного суду м. Одеси, а тому подальший порядок виконання рішення суду регламентується Розділом VI ЦПК України та загальними положеннями ЦК України щодо несвоєчасності виконання судового рішення.

Колегія суддів також зауважує, що задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідачів суми заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №0 від 13 вересня 2007 року, яка вже була стягнута на користь ПАТ «УкрСиббанк» рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2009 року, призведе до подвійного стягнення заборгованості з боржників, що є неприпустимим.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідачів суми заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами станом на 27 листопада 2014 року.

Так, сторони у кредитному договорі №0 від 13 вересня 2007 року погодили строк кредитування - до 13 вересня 2017 року.

Однак, у листопаді 2008 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту.

Згідно частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 10 років - не пізніше 13 вересня 2017 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 13 вересня 2017 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 990 доларів США. Починаючи з 13 вересня 2017 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказане відповідає правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18)

Викладене у повному обсязі спростовує доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» про те, що на підставі положень статті 625 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 червня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС») залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 13 жовтня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе