Справа № 153/1/22
Провадження № 22-ц/801/1469/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Любинецька-Онілова А. Г.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 рокуСправа № 153/1/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Берегового О.Ю., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №153/1/22 запозовом Львівського державного університету фізичної культури імені Івана Боберського до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою Львівського державного університету фізичної культури імені Івана Боберського на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 06 червня 2022 року, яке ухвалене суддею Любинецька-Онілова А.Г. в Ямпільському районному суді Вінницької області, повний текст складено 06 червня 2022 року,

в с т а н о в и в :

В січні 2022 року Львівський державний університет фізичної культури імені Івана Боберського звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 22 грудня 2003 року було укладено Угоду №8 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти між Львівським державним інститутом фізичної культури, правонаступником якого є Львівський державний університет фізичної культури імені Івана Боберського та ОСОБА_1 , згідно якої (п.1) Львівським державний інститут фізичної культури відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти і у разі поступлення відповідних коштів на рік від Держкомспорту надає ОСОБА_1 цільовий пільговий державний кредит для здобуття освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр та напрямом підготовки (спеціальністю) фізичне виховання і спорт за денною формою навчання у розмірі 7600 грн на весь термін навчання.

Відповідно до умов Угоди відповідач зобов`язалася щорічно здійснювати погашення кредиту відповідно до Графіку, що є додатком до кредитного договору, а також щорічно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі передбаченому в кредитному договорі. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач своїх обов`язків за вищезгаданою Угодою не виконала належним чином, внаслідок чого виникли прострочені платежі за період з 01 січня 2009 року по сьогоднішній день.

Відповідно до п.п.7.2. вищезазначеної Угоди внаслідок несплати відповідачем кредиту, позивачем була нарахована пеня на загальну суму 11135,51 грн та 3 % річних в розмірі 1776 грн. Згідно розрахунку інфляційних втрат, сума заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції за 2018 - 2020 роки, січень, лютий, березень, квітень 2021 року, загальна сума таких втрат складає - 1307,27 грн.

Відповідач порушила умови взятого на себе грошового зобов`язання, не виконує його належним чином. Позивачем були вжиті необхідні заходи з метою досудового врегулювання спору, неодноразово надсилалися листи-вимоги про повернення боргу, в тому числі остання така вимога надіслана на адресу відповідача 04 лютого 2021 року. Проте, жодних дій щодо погашення кредиту відповідач не вчинила.

Таким чином, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість розмірі 6588,00 грн, пеню в розмірі 11135,51 грн, 3% річних в розмірі 1776,00 грн та інфляційні втрати в розмірі 1307,27 грн, всього на загальну суму 20806,78 грн, судовий збір в розмірі 2270 грн.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 06 червня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Львівський державний університет фізичної культури імені Івана Боберського подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного та об`єктивного дослідження доказів, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Стягнути судові витрати.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що позивачем свої зобов`язання за договором виконані в повному обсязі, а саме надано відповідачу кредит у встановленому розмірі, проте відповідач умови договору не виконала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Крім того, відповідач ОСОБА_1 не спростувала наявну заборгованість.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 серпня 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження виконання ним п. 2, п. 2.2, п.2.4 Угоди №8 від 22 грудня 2003 року, а саме, що відповідач була зарахована на навчання, що їй було забезпечено здобуття освіти і видано диплом державного зразка. Відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем кредиту, не надано доказів про спосіб виплати відповідачу грошових коштів (готівкою чи безготівковим способом).

Колегія суддів, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно наказу №3105 від 12 вересня 2006 року утворено Львівський державний університет фізичної культури, якому відповідно до наказу №942 від 04 серпня 2016 року присвоєно назву Львівський державний університет фізичної культури імені Івана Боберського. Із копії наказу №31-р від 07 лютого 2019 року вбачається, що Львівський державний університет фізичної культури ім. Івана Боберського визнано правонаступником Львівського державного університету фізичної культури.

Як вбачається з копії угоди №8 від 22 грудня 2003 року в ньому містяться фактичні дані, що між Львівським державним інститутом фізичної культури та ОСОБА_1 укладено вказану угоду про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти, за денною формою навчання, у розмірі 1900 грн на навчальний рік та 7600 грн на весь період навчання. Одержувач кредиту повертає використаний ним на навчання кредит у сумі 7600 грн та відсотки за користування ним у сумі 1821 грн готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок ЛДІФК до 31 грудня кожного року, 1/15 частину від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним починаючи з 01 липня 2008 року до 2022 року.

Згідно розрахунку цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти ОСОБА_1 має повернути 7600 грн та 3% річних - 1821 грн, всього 9421 грн.

Відповідно до п. 2 Угоди Львівський державний інститут фізичної культури зараховує одержувача кредиту на навчання до ЛДІФК.

Згідно п.п. 2.2 Угоди Львівський державний інститут фізичної культури забезпечується організація навчально-виховного процесу, для успішного здобуття одержувачем кредиту обраного освітньо-кваліфікаційного рівня і спеціальності.

Відповідно до п.п.3.3 Угоди, одержувач кредиту зобов`язаний повернути протягом 15 років всю суму наданого ЛДІФК кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з двадцятого місяця, а у разі відрахування одержувача кредиту із ЛДІФК - починаючи з третього місяця після відрахування.

Із копії вимоги про повернення боргу від 04 лютого 2021 року вих.№17 та копії фіскального чеку від 05 лютого 2021 року вбачається, що на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про повернення заборгованості у сумі 22152,50 грн, з яких 8364,30 грн - заборгованість за користування державним кредитом та відсотки за користування цим кредитом при оплаті за навчання в університеті та 13788,20 грн - нарахована пеня на загальну суму неповерненого боргу.

Проте, відповідач не виконала свої зобов`язання щодо погашення заборгованості, а тому згідно наданого позивачем розрахунку у неї наявний борг: 6588,00 грн борг за кредитом, пеня - 11135,51 грн, 3% річних в розмірі 1776 грн, інфляційні втрати в розмірі 1307,27 грн, всього в розмірі 20806,78 грн.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, обов`язок повернути отримані кошти витікає з умов укладеного між сторонами кредитного договору.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2, 3, 6 ст. 11 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), порядок реалізації права молоді на освіту, державні гарантії її здобуття, визначення прав та обов`язків учасників навчально-виховного процесу регулюються законодавством про освіту. Молоді громадяни можуть одержувати за рахунок коштів державного чи місцевих бюджетів пільгові довгострокові кредити для здобуття освіти у вищих навчальних закладах за різними формами навчання, незалежно від форм власності, що діють на території України. Порядок надання пільгових довгострокових кредитів для здобуття вищої освіти молодим громадянам та їх пільгового погашення визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з п. 26 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту», особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право на отримання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

На підтвердження позовних вимог Львівський державний університет фізичної культури імені Івана Боберського надав до суду розрахунки заборгованості, угоду №8 від 22 грудня 2003 року, розрахунок цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти ОСОБА_1 , вимогу про повернення боргу.

Зазначені докази вказують про існування між ОСОБА_1 та Львівським державним університетом фізичної культури імені Івана Боберськогодоговірних правовідносин.

Апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Угодою щодо повернення кредиту. Зокрема, докази про те, що відповідач погашала кредит, чи має інші підстави, встановлені законом чи договором його не погашати, суду не надані.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції також не звернув уваги, що ОСОБА_1 не надала до суду доказів про не підписання нею угоди №8 від 22 грудня 2003 року, не заявила вимоги про визнання укладеного правочину недійсним, а отже, не спростувала презумпцію його правомірності, передбачену статтею 204 ЦК України.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем кредиту та, що не надано доказів про спосіб виплати відповідачу грошових коштів (готівкою чи безготівковим способом).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь Львівського державного університету фізичної культури імені Івана Боберськогослід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 6588,00 грн, пеню в розмірі 11135,51 грн, 3% річних в розмірі 1776,00 грн та інфляційні втрати в розмірі 1307,27 грн, всього на загальну суму 20806,78 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи суд допустив порушення матеріального та процесуального права, то колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частині розподілу судових витрат слід врахувати, що позивачем сплачено за розгляд справи в суді першої інстанції 2270 грн, за апеляційну скаргу - 3405 грн, а всього: 5675 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь Львівського державного університету фізичної культури імені Івана Боберськогопідлягає стягненню судовий збір у розмірі 5675 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Львівського державного університету фізичної культури імені Івана Боберського задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 06 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Львівського державного університету фізичної культури імені Івана Боберського до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського державного університету фізичної культури імені Івана Боберськогозаборгованість за кредитом у розмірі 6588 грн, пеню в розмірі 11135,51 грн, 3% річних в розмірі 1776 грн, інфляційні втрати в розмірі 1307,27 грн та 5675 грн сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 21 вересня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Береговий О.Ю.

Стадник І.М.