Провадження № 22-ц/801/1790/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 рокуСправа № 127/14980/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

Рішення ухвалив суддя Гуменюк К.П.

Рішення ухвалено у відсутності сторін в м. Вінниці

Повний текст рішення складено 31 серпня 2022 року,

Встановив:

15 липня 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28 квітня 2007 року до 02 листопада 2009 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Відповідно до судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року, з позивача ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ј частки всіх видів заробітків (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 квітня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання сина в позивача змінився матеріальний стан шляхом його погіршення. Крім того, крім погіршення матеріального становища позивача з моменту початку стягнення аліментів значні витрати додаються у зв`язку зі зміною сімейного стану, а саме наявністю в позивача на утриманні малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Визначено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 744,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та винести постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Зазначив, що оскаржуване рішення вважає необ`єктивним, необґрунтованим, оскільки сама наявність у позивача малолітньої дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою зміни розміру аліментів, а сам факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та само по собі не свідчить про погіршення матеріального стану. При цьому посилається на Постанову КЦС ВС від 16 вересня 2020 року № 565/2071/19, згідно якої батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими. Судом першої інстанції не враховано, що на день ухвалення рішення жодних грошових коштів на утримання дитини позивачем не сплачено, оскільки згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сума заборгованості боржника зі сплати аліментів становить 11 917,35 грн. Крім того, суд першої інстанції не надав можливості відповідачу надіслати заперечення на відповідь на відзив у встановлений судом строк, та як наслідок не надав оцінку клопотанню відповідача про витребування з ГУ ДПС у Вінницькій області довідки про доходи ОСОБА_2 , на підтвердження того факту, що позивач має ще додатковий дохід окрім заробітної плати.

Крім того, просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу, які ним було сплачено 12 серпня 2022 року у сумі 6000,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Тимощук Є. С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Тетева-Родюк І. О. подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти доводів відзиву на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 02 листопада 2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1186, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 31 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Після реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » (а. с. 4).

Сторони мають дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 31 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а. с. 3).

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.04.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 5).

20 грудня 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (позивач) зареєстрували шлюб у Броварському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 20 грудня 2019 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а. с. 12).

У позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , видане 17 листопада 2020 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 10).

Відповідно до довідки № 22 від 11 липня 2022 року, виданої Приватним вищим навчальним закладом «Київський медичний університет», ОСОБА_2 дійсно працює в Приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет» з 01 вересня 2021 року. В період з 23 червня 2022 року по 23 липня 2022 року знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати (а. с. 6).

Згідно з довідкою № 36 від 08 серпня 2022 року, виданою Приватним вищим навчальним закладом «Київський медичний університет», ОСОБА_2 дійсно працює у Приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет» з 01 вересня 2021 року по даний час (основне місце роботи) на посаді доцента, та за період з вересня 2021 року по липень 2022 року їй нараховано дохід у розмірі 194 579 грн. 29 коп. (а. с. 32).

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 та зменшивши розмір стягуваних з неї аліментів на утримання сина - з 1/4 частини до 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу), суд першої інстанції послався на те, що при винесенні судового наказу про стягнення аліментів у наказному провадженні, з позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без урахування наявності інших утриманців у позивача.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, за змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, що є самостійною підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Доводи апеляційної скарги у частині того, що сама наявність у позивача малолітньої дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою зміни розміру аліментів, а сам факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та посилання на Постанову КЦС ВС від 16 вересня 2020 року № 565/2071/19 та іншу практику, не є доцільними у даній справі, оскільки фактичні обставини у наведених заявником справах, та у справі яка переглядається, є різними, а отже висновки, наведені у вказаних постановах, не є релевантними. Відповідачем не враховано, що вказаній постанові суть була у тому, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини на користь якої стягуються аліменти, та суперечитиме її інтересам. Крім того, у вказаній постанові аліменти були присудженні рішенням суду, а не судовим наказом, тому суд першої інстанції міг належним чином дослідити доводи як позивача так і відповідача.

Так, судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.04.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Видаючи судовий наказ, судом першої інстанції не досліджено матеріальний та сімейний стан позивача ОСОБА_2 , не врахована наявність інших утриманців у позивача. Тому, рішення суду першої інстанції про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 з 1/4 до 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) є правильним та обґрунтованим, враховуючи наявність на утриманні позивача малолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги у тому, що позивач має заборгованість по аліментах, яка становить 11917,35 грн., не можуть впливати на визначення розміру аліментів чи на їх зменшення. Водночас відмічається, що така заборгованість погашена, що підтверджується копією квитанції № 66 від 19 вересня 2022 року (а. с. 155) та витягом з Єдиного реєстру боржників (а. с. 157).

Також, апеляційним судом надано оцінку запереченню на відповідь на відзив від 02 вересня 2022 року та доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав можливості відповідачу надіслати заперечення на відповідь на відзив у встановлений судом строк чим порушив положення ст. 199 ЦПК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 199 ЦПК України у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2022 року строк подання заперечення на відповідь на відзив встановлено три дні з дня отримання відповіді на відзив. Згідно квитанції Укрпошти (а. с. 96) відповідь на відзив ОСОБА_2 подала засобами поштового зв`язку відповідачу 25 серпня 2022 року. Оскаржуване судове рішення суд першої інстанції ухвалив 31 серпня 2022 року, тобто з дотриманням розумного строку на подання заперечення.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Враховуючи відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати на правничу допомогу заявлені в апеляційній скарзі згідно положень ст. 141 ЦПК України не розподіляються.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин