Справа № 548/1468/17
Провадження №2/548/227/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2022 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.,

за участю секретарів судових засідань Листопад В.Л., Вовк М.І., Ващенко М.В., Калініченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол в порядку загального позовного провадження цивільну справу за зміненим позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної Поліції в Одеській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої службовою особою органу державної влади, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 13.04.2015 року під час проведення санкціонованого обшуку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_1 , було вилучено належний на праві власності позивачу легковий автомобіль «Тойота Камрі», 2003 року випуску номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Як вказує позивач з листа Іллічівської місцевої прокуратури Одесської області за вих.№49/2376-14 від 26.08.2016 року слідує, що вищевказаний автомобіль «Тойота Камрі» переданий на тимчасове зберігання ОСОБА_2 , чим порушено її право власності на даний автомобіль та відповідно завдано моральної шкоди.

Враховуючи вищевказане позивач просила стягнути з відповідача Головного управління Національної Поліції в Одеській області свою користь 250 000, 00 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 12.10.2017 року відкрито провадження у справі.

04.12.2017 року постановлено заочне рішення по даній справі.

Ухвалою суду від 14.12.2018 року скасовано заочне рішення від 04.12.2017 року по даній справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 26.04.2019 року у даній цивільній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.07.2019 року замінено відповідачів по справі Державну казначейську службу України та Управління Державної казначейської служби України у Хорольському районі Полтавської області на належного відповідача - Головне управління Національної Поліції в Одеській області.

30.08.2019 року постановлено заочне рішення по даній справі.

Ухвалою суду від 17.12.2021 року скасовано заочне рішення від 30.08.2019 року по даній справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 09.02.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалами суду від 09.02.2022 року та 14.03.2022 року відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Павелко Р.С. не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за їх з позивачем відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача - Головного управління Національної Поліції в Одеській області Безугла А.С. просила відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, так як вина відповідача у завданні позивачу матеріальної та моральної шкоди не доведена, оскільки дії працівників останнього були правомірними.

Суд, заслухавши показання представника позивача, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід частково задоволити з таких підстав.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

10.08.2014 року в період часу з 13 годин 00 хвилин по 17 годин 30 хвилин невстановлені особи, знаходячись за адресою: с.Санжійка Овідіопольського району Одеської області, на березі моря на автомобільній парковці, незаконно заволоділи належним ОСОБА_2 транспортним засобом - автомобілем марки «Тойота Камрі» державний номерний знак НОМЕР_3 .

Відомості про вчинення даного кримінального правопорушення СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001956 від 11.08.2014 року за ознаками ст.289 ч.1 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження було проведено 13.04.2015 року санкціонований обшук житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_1 та вилучено належний позивачу ОСОБА_1 на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 з 28.10.2014 року легковий автомобіль «Тойота Камрі», 2003 року випуску номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вподальшому, в межах досудового розслідування даного кримінального провадження було проведено судову криміналістичну експертизу по дослідженню вилученого під час обшуку автомобіля «Тойота Камрі», номер кузова НОМЕР_1 .

З висновку за № 3217 від 03.08.2015 року за наслідками проведення криміналістичної експертизи (а.с. 111) слідує, що наданий на дослідження автомобіль «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_2 виготовлено в Північній Америці, регіон США. Маркування ідентифікаційного номера (номера кузова) піддавалось зміні шляхом видалення заводської номерної металевої таблички з ідентифікаційним номером (номером кузова), яка встановлюється на панелі приборів автомобіля під вітровим склом зліва та всіх заводських дублюючих носіїв інформації з наступним встановленням кустарним способом металевої таблички та дублюючих носіїв інформації, на яких нанесено маркувальне позначення JTDBF30K700128102, яке відповідне автомобілю «Тойота Камрі», виготовленому у Європейському регіоні.

Оскільки методика по встановленню періоду здійснення змін ідентифікаційних номерів відсутня, встановити період здійснення зміни ідентифікаційного номера (номера кузова) автомобіля Тоуота-Самry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не є можливим.

Оскільки зміна ідентифікаційного номера (номера кузова) виконана шляхом видалення всіх носіїв маркувальних позначень виробника, цілеспрямованого видалення ідентифікаційного номера (номера кузова) з електронної бортової мережі автомобіля, видаленням прихованих дублюючих носіїв інформації, встановити первинний заводськимй ідентифікаційний номер (номер кузова) наданого на дослідження автомобіля «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_2 є не можливим.

Маркування двигуна, наданого на дослідження автомобіля, піддавалось зміні шляхом видалення поверхневого шару металу маркувального майданчика, що містить заводське маркування двигуна з наступним нанесенням маркувального позначення НОМЕР_5 кустарним способом.

У зв`язку зі значним по товщині поверхневим зняттям шару металу маркувального майданчика встановити заводське маркування двигуна не є можливим.

Суд приймає до уваги пояснення відповідача, вказані у відзиві про те, що вищевказаний висновок експерта не підтверджує того, що вилучений належний позивачу автомобіль «Тойота Камрі» д/н НОМЕР_2 є викраденим автомобілем «Тойота Камрі» д/з НОМЕР_3 , належним ОСОБА_2 .

Вищевказаною експертизою встановлено, що на наданий для проведення експертного дослідження автомобіль марки «Тойота Камрі» були встановлені ідентифікаційні номери агрегатів з автомобіля марки «Тойота Камрі», 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить громадянці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 28.10.2014 року, ТСЦ № 5307 ДАІ УМВС України в Полтавській області, поза заводських умов (кустарним способом).

Тобто, ТСЦ № 5307 ДАІ УМВС України в Полтавській області 28.10.2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки «Тойота Камрі» 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , але оскільки наданий на дослідження автомобіль не містить первинних ідентифікаційних номерів агрегатів, то вилучений в ході обшуку автомобіль марки «Тойота Камрі», не є власністю ОСОБА_1 тому, що є зовсім іншим автомобілем.

15.12.2015 року в ході проведення досудового слідства було додатково допитано потерпілого по вищевказаному кримінальному провадженню № 0001956 ОСОБА_3 , в ході якого останній визначив індивідуальні ознаки належного йому автомобіля марки «Тойота Камрі», державний номерний знак НОМЕР_3 та повідомив про той факт, що даний автомобіль був впізнаний ним при перегляді об`яв на сайті Авторіа. Продавець по імені ОСОБА_4 знаходився у м. Хорол Полтавської області. Таким чином ОСОБА_3 знайшов свій автомобіль.(а.с. 99-103)

16.02.2016 року слідчим Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Чубок М.Р. в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001956 за ст. 289 ч. 1 КК України було проведено слідчий експеримент, в ході проведення якого в присутності понятих було доведено факт належності зазначеного автомобіля саме ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним протоколом. (а.с. 104, 105)

17.03.2016 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Тойота Камрі», державний номерний знак НОМЕР_3 .

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.04.2016 року по справі № 509/931/16-к було задоволено вищевказане клопотання потерпілого ОСОБА_3 , накладено арешт на автомобіль марки «Тойота Камрі», державний номерний знак НОМЕР_3 та визначено місце його зберігання за місцем проживання потерпілого. (а.с. 106)

13.04.2016 року на виконання вищевказаної ухвали слідчого судді автомобіль марки «Тойота Камрі», державний номерний знак НОМЕР_3 було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 та відібрано відповідну схоронну розписку. (а.с.107)

Отже, службова особа Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області правомірно, відповідно до ухвали слідчого судді, передала на зберігання ОСОБА_3 автомобіль «Тойота Камрі», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Пункт 40 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 зобов`язує. у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів.

У відзиві на позов вказано, що інформацію стосовно встановлення факту незаконної зміни ідентифікаційних номерів агрегатів автомобіля марки «Тойота Камрі», 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_2 Овідіопольським ВП ГУНП в Одеській області було направлено до ТСЦ № 5307 РСЦ МВС України в Полтавській області з метою скасування державної реєстрації.

Суд враховує, що 26.05.2016 року позивачу було повернуто Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Тойота Камрі» 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 серії НОМЕР_4 (а.с. 13), але в той же час згідно п.40 вищевказаного порядку державна реєстрація вищезгаданого автомобіля за позивачем повинна бути скасована.

Судом встановлено, що скасування державної реєстрації транспортних засобів не належить до повноважень Національної поліції України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 статті 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Тобто даний перелік не вичерпний

Зі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» слідує, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з ст.2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема, встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 686/4899/15-ц від 16.08.2017 року.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-501цс17 від 22 червня 2017 року.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, незалежно від вини цієї особи відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позов про відшкодування шкоди, суд враховує, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, але позивач ОСОБА_1 доказів цього не надала суду.

Згідно абз.2 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №6 від 31.03.1995 року слідує, що в відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З аналізу вищевказаного слідує, що для задоволення позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди обов`язковими умовами є вина заподіювача в заподіянні шкоди та встановлення судом причинного зв`язку між діяннями винної особи та суспільно небезпечними наслідками.

Судом встановлено відсутність завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди, так як спірний автомобіль марки «Тойота Камрі» не є її власністю, оскільки є зовсім іншим автомобілем і переданий на зберігання згідно вищезгаданої ухвали слідчого судді, яка не оскаржувалась позивачем.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та необґрунтованим, не підкріплений належною доказовою базою, оскільки не доведена вина відповідача, його дії є правомірними. Отже, позивачу ОСОБА_1 шкода не завдано, а тому позов є таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-14, 76-81, 141, 209-211, 213, 216, 221, 228, 229, 235, 240-242, 258, 259,263-265,268,354,355, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1174 ЦК України, ст. ст. 6-8, 18, 19, Закону України «Про національну поліцію», суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні зміненого позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної Поліції в Одеській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої службовою особою органу державної влади, відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи також через Хорольський районний суд Полтавської області.

Сторони справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_8 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Представник позивача - адвокат Павелко Руслан Сергійович, що знаходиться за адресою: м.Хорол Полтавська область вул.1 травня, буд.8 «Б» оф.1,

Відповідач - Головне управління Національної Поліції в Одеській області, , що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Єврейська, 12,

Представник відповідача - Безугла Алла Сергіївна, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Єврейська, 12.

Повний текст судового рішення складено 21.10.2022 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна