Справа № 456/1683/21 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/811/602/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача-адвоката Горзова О.О., представника відповідача-адвоката Івануса М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Львові цивільну справу № 456/1683/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Стрийська міська рада Стрийського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні проїздом,-

в с т а н о в и в:

09 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні спільним проїздом до належного йому житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевої огорожі, якою перекрито проїзд, звільнення спільного проїзду від будівельних матеріалів.

В обґрунтування позову посилається на те, що для доступу до земельної ділянки в АДРЕСА_1 передбачено спільний проїзд через суміжну земельну ділянку, яка перебуває в користуванні відповідачки ОСОБА_1 . Про наявність спільного проїзду зазначено у викопіюванні кварталу забудови с. Стрілків, наданого Стрілківською сільською радою Стрийського району Львівської області. Вказаний спільний проїзд був предметом спору між матір`ю позивача ОСОБА_3 та попереднім власником сусіднього житлового будинку ОСОБА_4 ще у 1970-роках. Судом встановлено, що ділянка розміром 0,25 га є дорогою, якою сторони повинні користуватися спільно. Незважаючи на вказане, відповідачка ОСОБА_1 навесні 2020 року самоправно та без погодження загородила спільний проїзд, а саме: на проїзді зі сторони належного її подвір`я насипала будівельні матеріали /шутер/, а на в`їзді з АДРЕСА_2 встановила браму з металевої сітки, яку постійно зачиняє. Такими діями відповідачка обмежила його у праві проходу та унеможливила заїзд транспортних засобів до належного йому будинку та земельної ділянки.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 січня 2022року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні проїздом до належного йому житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевої огорожі, якою перекрито проїзд, звільнення спільного проїзду від будівельних матеріалів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908,00 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Судом неправильно встановлені обставини справи, що призвело до помилкового рішення про задоволення позову. Стверджує, що у викопіюванні генерального плану села Стрілків не значиться дорога, яка перебуває в спільному користуванні, однак суд не перевірив даний документ, не надав жодного значення запереченням відповідача щодо відсутності дороги, фактично проігнорував пояснення сільського старости ОСОБА_5 , який повідомив, що спірна земельна ділянка не є спільним заїздом, а тим паче дорогою загального користування. Відсутність дороги підтверджується відповіддю виконавчого комітету Стрийської міської ради Миртюківського старостинського округу №19 від 10.07.2022 року. Приймаючи до уваги твердження позивача, що спір з приводу користування спірною земельною ділянкою існував ще з 1975 року між батьками позивача та батьками покійного чоловіка відповідачки, суд не перевірив, що даний спір стосувався іншої земельної ділянки, зокрема, щодо проїзду ОСОБА_6 до криниці, яка знаходилась за її межами. Помилковим є висновок суду, що для встановлення металевої огорожі з тильної сторони подвір`я необхідний дозвіл сільської ради чи іншого уповноваженого органу. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Сторони по справі в судове засідання не з`явилися, однак забезпечили участь своїх представників.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Івануса М.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 -адвоката Горзова О.О., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами статті 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у ст.16 ЦК.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.15 ЦПК).

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільним проїздом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проживає по сусідству із відповідачем ОСОБА_1 .. По відношенню до головної дороги І.Франка у с.Стрілків Стийського району житловий будинок відповідача ОСОБА_1 знаходиться паралельно до головної дороги І.Франка у с.Стрілків Стрийського району Львівської області. Житловий будинок позивача ОСОБА_2 знаходиться вище від житлового будинку відповідача ОСОБА_1 та є паралельним до АДРЕСА_1 . Для того, щоб позивачу вийти на АДРЕСА_3 та не проходити по АДРЕСА_1 до спільної сільської дороги, він має бажання користуватися спільним проїздом, який проходить біля будинковолодіння відповідача ОСОБА_1 , однак остання чинить йому перешкоди тим, що встановила огорожу та перекрила спільний проїзд, насипавши будівельний матеріал (шутер).

Зазначає, що той факт, що спірна земельна ділянка шириною 2,5 метра є спільним проїздом підтверджується рішенням народного суду Стрийського району Львівської області від 23 жовтня 1975 року, оскільки між його батьками та родиною ОСОБА_1 був спір щодо спільного проходу до криниці.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, що земельна ділянка, яка є спірною, перебуває у комунальній власності, не приватизована, посилається на рішення народного суду Стрийського району Львівської області від 23 жовтня 1975 року, яке, як суд вважав, має преюдиціальне значення у вирішенні зазначеного спору. Судом взято до уваги окремі пояснення свідків.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК).

Відповідно до ч.1,2 ст.152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання права. Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про усунення перешкод і визнання права користування спільним проїздом через суміжну земельну ділянку, яка перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_1 з АДРЕСА_3 . Зазначає, що згаданим проїздом користувалися його батьки для доступу до належного їм будинку та земельної ділянки. Він, як спадкоємець, вважає, що має право користуватися зазначеним проїздом, однак відповідач чинить йому перешкоди у цьому.

З Генерального плану с.Стрілків, зокрема, із кварталу забудови вулиць І.Франка та Горішньої дороги загального користування між будинками АДРЕСА_1 ( ОСОБА_2 ) та АДРЕСА_3 ( ОСОБА_1 ) не значиться. (а.с. 49-50,98). Рішення про спільний проїзд на зазначеній земельній ділянці не приймалося.

Зазначене підтверджується листом старости Миртюківського старостинського округу №19 від 10.02.2022 року (а.с.97), поясненнями допитаного в судовому засіданні як свідка колишнього сільського старости ОСОБА_5 ..

Судом першої інстанції не взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 та землевпорядника ОСОБА_8 , які суду пояснювали, що виїжджали у складі комісії та здійснювали огляд спірної земельної ділянки і така не є спільним заїздом та не є дорогою спільного користування. Зазначають, що в даному місці дорогу не можна облаштувати, оскільки ширина від стіни будинку до встановленої межі (огорожі) становить до 3-ох метрів, що не відповідає ДБН. Спільний проїзд є через декілька будинковолодінь і ним користуються мешканці АДРЕСА_1 для проїзду, проходу на АДРЕСА_3 .

З посиланням суду на рішення народного суду Стрийського району Львівської області від 23.10.1975 року у справі №2-348/1975 як преюдиціальне у даній справі, колегія суддів не погоджується. Відповідно до даного рішення, мав місце спір між батьками позивача ОСОБА_2 та родичами чоловіка відповідачки ОСОБА_1 .. Із зазначеного рішення встановлено, що предметом спору була земельна ділянка - спільний проїзд, яку родина ОСОБА_2 пригородила до своєї земельної ділянки, створивши перешкоди відповідачам. Згідно довідок правління колгоспу ім.ХХІІ з`їзду КПРС від 27.06.1975 року і 22.07.1975 року за господарством ОСОБА_6 по шнуровій книзі колгоспу рахувалася земельна ділянка 0,04 га. При обмірі земельна ділянка родини ОСОБА_2 становила 0,065 га, різницю 0,025 га, що була спільною дорогою було пригороджено останніми, а тому суд задоволив позовні вимоги родини чоловіка ОСОБА_1 та усунув перешкоди у користуванні зазначеною земельною ділянкою, що була проходом до спільної криниці. Із зазначеного не встановлено, чи мав місце спір з приводу тієї ж земельної ділянки, яка є спірною на даний час, оскільки в період з 1975 року і по даний час в Генеральний план села вносилися зміни і відповідно до вищезазначених довідок та пояснень старости села та землевпорядника спірна земельна ділянка не є спільним проходом чи проїздом.

Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ ( постанова КГС ВС від 26.11.2019 року, справа № 922/643/19).

Таке правило спрямоване як на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу, так і процесуальну економію в новому процесі ( не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів).

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і, які, зокрема, зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 року у справі № 320/4938/17).

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями ( в тому числі в іх мотивувальних частинах, а не правовій оцінці таких обставин, здійснених іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 року у справі № 910/2164/18, постанова КГС ВС від 08.07.2019 року у справі № 908/156/18.

Пояснення представника позивача, що так склалося здавна, що родина ОСОБА_2 проходила через земельну ділянку ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ) не є належним та достовірним доказом, що спірна земельна ділянка є визначена органом місцевого самоврядування як земля спільного користування. Давність судового рішення 1975 року є значною , більше 46 років та не конкретизованою у своїх мотивах по відношенню до місцевості.

Відповідно до ч.1 ст.83 ЗК землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

Позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, що спірна земельна ділянка є спільним проїздом с.Стрілків Стрийського району Львівської області.

Відповідно до листа №19 від 10.02.2022 року старости села Стрілків зазначено, що органом місцевого самоврядування надавався дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з метою передачі її у власність для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_3 .

Європейський суд з прав людини прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра,до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи те, що судом першої інстанції не встановлено фактичних обставин, які б відповідали правовій оцінці, колегія суддів приходить до висновку про скасування зазначеного рішення.

Відповідно до ч.1 п.3,4 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції,обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 січня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , третя особа Стрийська міська рада Стрийського айону Львівської області про усунення перешкод у користуванні проїздом.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 362,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк