Провадження №2-зз/523/51/22
У Х В А Л А

"10" жовтня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Жекової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 міста Одеси, клопотання представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Харченко Ігоря Євгеновича про скасування заходів забезпечення позову, по цивільній справі № 2-70/05 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу № 20110 від 23 квітня 1997 року недійсним та про визнання договору купівлі-продажу від 08 липня 1998 року недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява від адвоката Харченко Ігоря Євгеновича, діючого в інтересах заявника ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову які були вжиті в досудовій підготовки розгляду цивільної справи № 2-70/05 (попередній №2-3935/02), а саме скасування арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вжитого на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеса від 29.11.2002р.

Заяву обґрунтовано тим, що 28 листопада 2002 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу № 20110 від 23 квітня 1997 року недійсним та про визнання договору купівлі-продажу від 08 липня 1998 року недійсним.

29 листопада 2002 року Суддя Суворовського районного суду м.Одеси Журік В.Ф., розглянувши матеріали досудової підготовки вищезазначеної цивільної справи, виніс Ухвалу без номеру про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та заборонив КП ОМБІ та РОН здійснювати перереєстрацію права власності за зазначену квартиру.

11 квітня 2005 року суддя Суворовського районного суду м. Одеси Тонконоженко М.М. своєю ухвалою залишив без розгляду вказану позовну заяву по справі № 2-70/05. Ухвала набрала законної сили. Накладені судом заходи забезпечення позову не були скасовані одночасно з постановленням ухвали про залишення позову без розгляду, що в подальшому призвело до обмеження прав власниці квартири ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. ЇЇ єдиним спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 . Але у зв`язку із зазначеною забороною, спадкоємець ОСОБА_1 позбавлений можливості прийняти спадщину та розпоряджатися нею, що зумовило подачу заяви про скасування заходів забезпечення позову.

В судове засідання представник ОСОБА_1 - адвокат Харченко І.Є не з`явився, подав заяву про розгляд заяви про скасування заходів забезпечення позові у його відсутність та відсутність свого довірителя.

Інші сторони до судового засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином.

Враховуючи вимогу ч.2 ст. 158 ЦПК України щодо розгляду клопотання не пізніше п`яти днів з дня надходження до суду, суд вважає за можливе розглянути клопотання про скасування заходів забезпечення позову без участі учасників справи.

Судом не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши доводи заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Харченко Ігоря Євгеновича про скасування заходів забезпечення позову, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновків щодо обґрунтованості поданої заяви та необхідності її задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Відповідно, скасування заходів забезпечення позову, в порядку ст. 158 ЦПК України, можливе лише за обставин, які б вказували на те, що відпали підстави та ризики невиконання рішення суду, або ж змінились обставини, які зумовили їх застосування.

Аналогічна позиція викладена у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», якою роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За змістом вищенаведених норм, скасування заходів забезпечення позову пов`язане із результатами розгляду справи і вирішення спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі. Скасувати заходи забезпечення позову суд може з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Судом встановлено, що 28 листопада 2002 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу № 20110 від 23 квітня 1997 року недійсним та про визнання договору купівлі-продажу від 08 липня 1998 року недійсним.

В рамках досудової підготовки цивільної справи, Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2002р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Матеріалами справи підтверджується, що даний арешт був вжитий з метою забезпечення майбутнього виконання рішення суду по цивільній справі №2-3935/02 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу № 20110 від 23 квітня 1997 року недійсним та про визнання договору купівлі-продажу від 08 липня 1998 року недійсним.

У 2005 році зазначена цивільна справа отримала новий номер 2-70/05.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2005 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу № 20110 від 23 квітня 1997 року недійсним та про визнання договору купівлі-продажу від 08 липня 1998 року недійсним залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 . Заявник ОСОБА_1 являється спадкоємцем за заповітом.

За заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. відкрила спадкову справу № 29/2015.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , станом на 05.08.2022, зареєстроване обтяження, на підставі ухвали б/н, 29.11.2002, Суворовський районний суд міста Одеса.

Як вбачається з запиту нотаріуса Поліщук Г.П., зазначений вище арешт квартири АДРЕСА_2 , створює ОСОБА_1 перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину.

За наведених обставин, суд вважає що існування заходів забезпечення позову порушує права ОСОБА_1 , як спадкоємця - власника квартири ОСОБА_5 . Законодавець визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям із часу її відкриття.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року по справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном, відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107).

При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

З огляду на викладене, суд дійшов висновків що наявні усі правові підстави для скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2002 року, оскільки потреба в забезпеченні позову по справі № 2-70/05 відпала, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу № 20110 від 23 квітня 1997 року недійсним та про визнання договору купівлі-продажу від 08 липня 1998 року недійсним залишено без розгляду ще ухвалою від 11.04.2005 року, тобто більше 17 років, в свою чергу наявний арешт позбавляє заявника ОСОБА_1 можливості оформити свої спадкові права.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 158, 260, 261, 353 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Харченко Ігоря Євгеновича про скасування заходів забезпечення позову, по цивільній справі № 2-70/05 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу № 20110 від 23 квітня 1997 року недійним та про визнання договору купівлі-продажу від 08 липня 1998 року недійним задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , застосовані на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеса б/н від 29.11.2002р., реєстраційний номер обтяження: 8178363.

Зняти заборону МБТІ та РОН м.Одеси здійснювати перереєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_2 , застосовану на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеса б/н від 29.11.2002р.

Виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 8178363, зареєстрований 12 листопада 2008 року за № 8178363 реєстратором Перша одеська державна нотаріальна контора на підставі: ухвали Суворовського районного суду м.Одеси б/н від 29 листопада 2002 року, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , додаткові дані: архівний номер: 3349863ODESSA1, архівна дата: 29листопада 2002 року, дата виникнення: 29листопада 2002 року, № реєстру: 3001-2002, внутр. № D201583E2CF35A2C672C.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 10.10.2022р.

Суддя: К.О.Далеко