Постанова

Іменем України

10 травня 2022 року

м. Київ

справа № 554/2373/21

провадження № 61-2431св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Полтавська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Полтавської міської ради на рішення Октябрського районного суду

м. Полтави від 08 вересня 2021 року у складі судді Савченко Л. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Полтавської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем.

Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла

ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , які були чоловіком та дружиною з 30 липня 1971 року. З вересня 2013 року та по день смерті останніх позивач разом із дружиною та сином стали проживати із спадкодавцями на запрошення його тітки по материнській лінії ОСОБА_2 , вели спільне господарство, брали участь у спільних витратах на утримання та ремонт житла, а після смерті спадкодавців саме позивач здійснив їх поховання.

Вказує, що після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу від 01 серпня 2019 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної, оскільки факт проживання спадкоємців однією сім`єю повинен підтверджуватися рішенням суду.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 у період з вересня

2013 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше п`яти років, у квартирі АДРЕСА_1 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня

2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня

2013 року по день смерті, у квартирі

АДРЕСА_1 .

Судові рішення мотивовані тим, що позивач довів належними та допустимими доказами факт його проживання однією сімєю разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі Полтавська міська рада просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до дня відкриття спадщини.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 30 липня 1971 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до довідки, виданої 11 січня 2019 року КП «ЖЕО №2», ОСОБА_2 була власником квартири АДРЕСА_1 . Разом з нею у квартирі з 17 січня 1979 року був зареєстрований ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер

ОСОБА_3 Місцевим судом також встановлено, і це не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2 .

Відповідно до змісту постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко О. В. від 01 серпня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємець четвертої черги, який проживав разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до його смерті. Інші заяви у спадковій справі відсутні. Спадкове майно складається із квартири АДРЕСА_1 , частка якої належала дружині спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і яку спадкодавець фактично прийняв, але юридично не оформив. Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалася, заповіти від імені спадкодавців не посвідчувалися. У постанові приватний нотаріус Лазоренко О.В. послалася на те, що факт проживання спадкоємців однією сім`єю підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, та відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

Звертаючись до суду із позовом, позивач на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 надав копії довіреностей від 03 січня 2017 року, засвідчених начальником КП «ЖЕО № 2» Ландарем О.М. 03 січня 2017 року, відповідно до яких

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за попереднім усним договором, уповноважили ОСОБА_1 , що мешкає за вказаною адресою, отримувати належну їм пенсію та інші грошові доплати; копії довіреностей від 08 червня 2017 року та 01 березня 2018 року, відповідно до яких ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уповноважили ОСОБА_1 отримувати належну їм поштову, у т. ч. рекомендовану кореспонденцію в поштовому відділенні зв`язку № 40 м. Полтави; акт, складений ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підписи яких засвідчені начальником КП «ЖЕО 2» Ландарем О. М. 28 серпня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали у квартирі

АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю з осені 2013 року до дня їхньої смерті; копії квитанцій про оплату комунальних послуг за період з 2013 року по 2018 рік, де платником зазначений ОСОБА_1 ; рахунок-фактура від 10 червня 2013 року, де платниками зазначено ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , згідно з якою у квартирі АДРЕСА_1 проводилися монтажно-будівельні роботи на суму 11 400 грн; рахунок-фактура від 05 грудня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сплачено за проведення монтажно-будівельних робіт у квартирі 9 000,00 грн.

Похованням ОСОБА_3 займався позивач, що підтверджується копією свідоцтва про поховання від 21 січня 2019 року.

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 показала, що ОСОБА_2 є її рідною тіткою. З ОСОБА_3 вони жили вдвох. Коли помер їхній син, то сім`я ОСОБА_1 приблизно у 2013 році переїхала проживати до них, оскільки ОСОБА_1 також був племінником ОСОБА_2 останні просили, що їм допомагали, в тому числі з приготуванням їжі. Її сім`я також допомагала родині ОСОБА_2 , оскільки вони були сліпі з дитинства. Допомагали проводити косметичний ремонт, відвідували їх.

Свідок ОСОБА_6 у суді першої інстанції показав, що він є чоловіком

ОСОБА_5 , ОСОБА_2 була родичем ОСОБА_1 . ОСОБА_1 та його дружина є двоюрідними братом і сестрою. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 доглядали та проживали з ОСОБА_2 близько 6-7 років, а саме готували їжу, прали їм одяг, ходили до лікарні. Також у квартирі вони разом проводили ремонт, у зв`язку із чим ОСОБА_1 просив його допомогти з інструментами.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_11 родина ОСОБА_2 була її сусідами. Також з ними десь з 2013-2014 року проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також їх дитина. Знає, що вони є ріднею та що допомагали їм по господарству.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт спільного проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю з вересня 2013 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше п`яти років, у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, а тому дійшов правильного висновку про задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Вказаний факт підтверджується, зокрема, такими доказами: копіями довіреностей від 03 січня 2017 року, засвідчених начальником КП «ЖЕО № 2» Ландарем О.М. 03 січня 2017 року, відповідно до яких

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за попереднім усним договором, уповноважили ОСОБА_1 отримувати належну їм пенсію та інші грошові доплати; копіями довіреностей від 08 червня 2017 року та 01 березня

2018 року, відповідно до яких ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уповноважили ОСОБА_1 отримувати належну їм поштову кореспонденцію в поштовому відділенні зв`язку № 40 м. Полтави; актом, складеним ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підписи яких засвідчені начальником

КП «ЖЕО 2» Ландарем О. М. 28 серпня 2019 року, відповідно до якого

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали у квартирі АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю з осені 2013 року до дня їхньої смерті; копіями квитанцій про оплату комунальних послуг за період з 2013 року по 2018 рік, де платником зазначений ОСОБА_1 ; рахунком-фактурою

від 10 червня 2013 року, де платниками зазначено ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , згідно з яким у квартирі АДРЕСА_1 проводилися монтажно-будівельні роботи на суму 11 400 грн; рахунком-фактурою від 05 грудня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сплачено за проведення монтажно-будівельних робіт у квартирі 9 000,00 грн; показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_11

Зазначені докази у своїй сукупності дають підстави для висновку про доведеність позивачем своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Враховуючи, що порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, а тому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що судами було неналежним чином оцінено надані позивачем докази, якими доводиться факт того, що він опікувався подружжям ОСОБА_2 та проживав із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги про те, що під час надання спадкодавцям соціальних послуг робітником соціальної допомоги, який не був допитаний як свідок і клопотання про що не заявлялося відповідачем, інших осіб у квартирі не перебувало, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення,

а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович