ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3983/22 Справа № 214/5505/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Щеняєва І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/5505/16

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Луценко Сергій Анатолійович, на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року, яке ухвалено суддею Щеняєвою І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення орендної плати, штрафних санкцій, оплати боргів з комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що 05 березня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір оренди належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі належним чином умови договору не виконали, в зв`язку з чим в останніх перед ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 47 149,20 грн.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість: по п. 3.1 заборгованість 100 грн.; по п.3.2 (орендна плата з 04.2016 року по 12.2016 року) 9*1600 = 16000 грн.; по п.4.3 (штрафні санкції з 25.03.2016 року по 31.01.2017 року) 314 днів *48(3%)=15072 грн.; по п. 3.4 (комунальні послуги з 05.03.2016 року по 31.01.2017 року) 7083 грн., оплату судового збору 551,20 грн. та витрати на складання позовної заяви 5000 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 : заборгованість по п. 3.1. 100, 00 грн.; заборгованість по п.3.2. (орендна плата з 04.2016 року по 12.2016 року) 14400,00 грн.; заборгованість по п.4.3. (штрафні санкції з 25.03.2016 року по 31.01. 2017 року) - 15072, 00 грн., заборгованість по п.3.4. (комунальні послуги з 05.03.2016 року по 01.03.2017 року) - 8 842, 00 грн., судовий збір 551, 20 грн., витрати за складання позовної заяви та послуги адвоката 5000,00 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року залишено без задоволення заяву відповідачки ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Луценко С.А., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування всіх обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_3 не була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, чим порушено її право на доступ до правосуддя та позбавлено можливості надати заперечення проти заявлених позовних вимог. Зазначає, що в орендованому приміщенні вона проживала до 12 травня 2016 року, а рішенням суду безпідставно стягнуто заборгованість за договором оренди по 01.03.2017 року. Зазначає, що позивач приховав від суду ту обставину, що у травні 2016 року він позбавив ОСОБА_3 права користування орендованим майном, зачинивши помешкання на другий замок, від якого у неї не було ключа, хоча у квартирі залишились документи останньої та багато особистих речей.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Встановивши, що 05 березня 2016 року між сторонами у справі було укладено Договір оренди квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , який орендарі належним чином не виконали, у зв`язку з чим у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 утворилась заборгованість перед ОСОБА_5 в розмірі 43 806,20 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_6 не оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, а відповідачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Луценко С.А. не уповноважені діяти від його імені, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення орендної плати, штрафних санкцій, оплати боргів з комунальних послуг, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Луценко С.А., обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за її відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, питання щодо належного повідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ст. 158 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява з додатками та судові повістки про призначення судових засідань не були вручені відповідачці ОСОБА_3 та повернулися до суду з відміткою поштового відділення «неповна адреса» (т. 1 а.с. 66-67, 78-79).

Таким чином, ОСОБА_3 не була належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення їй судової повістки про призначення справи до розгляду у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідачки ОСОБА_3 , без обов`язкового належного повідомлення її про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення орендної плати, штрафних санкцій, оплати боргів з комунальних послуг, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, та ухвалює в цій частині нове рішення по суті позовних вимог.

За правилами ст. ст. 629, 526 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання уньому на певний строк за плату.

Статтею 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормальногозносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.5.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення,

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобовязання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (пеня).Таким чином, застосування довідповідних позовівспеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним.

Передбачені статтею 785 ЦК України наслідки повязані з моментом припинення договору оренди (найму).

Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 , як орендодавцем, та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як орендарями, було укладено Договір оренди квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

05 березня 2016 року сторони підписали Акт прийому-передачі вказаної квартири, згідно якої ОСОБА_1 передав орендарям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 10).

Згідно п.3.1 даного Договору, перший платіж по даному договору складає 3200 грн. (за перший та останній місяць оренди). Оплата за останній місяць проживання буде являтись одним із засобів відшкодування шкоди, виключаючи природній знос квартири, який може понести орендодавець по вині орендатора.

Відповідно до п. 3.2 даного Договору всі наступні суми орендної плати за користування наданого майна, нараховуються з другого місяця оренди, орендатор зобов`язаний за 10-5 днів до початку звітного місяця перераховувати на рахунок орендодавця чи сплачувати йому готівковими плату за оренду в розмірі 1600 грн. за місяць (т. 1 а.с. 7).

Як вбачається з копії розписки від 11.05.2016 року, відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути заборгованість за оренду квартири в сумі 1700 грн., квартплату за комунальні послуги в розмірі 600 грн. та перерахунок за комунальні послуги по лічильникам (т. 1 а.с. 17).

Відповідно до п. 4.3 Договору оренди від 05.03.2016 року у разі прострочення платежів, передбачених в п. 3.1, п. 3.2 Договору, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю пеню в розмірі 3% від суми прострочення платежу (1600 грн.) за кожен день прострочення. Сплата санкцій, встановлених цим договором, не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за договором або усунення допущених порушень, згідно п.4.4 договору оренди.

Крім, того п.3.6 Договору оренди квартири передбачено, що при порушенні термінів і порядку повернення орендованих приміщень орендодавцю, встановлених цим договором, орендар зобов`язаний перерахувати орендну плату в повному обсязі по день фактичного повернення приміщення оформленого двостороннім актом прийому-передачі.

Згідно Акту від 12 травня 2016 року, орендарі покинули квартиру 12 травня 2016 року у незадовільному стані, залишивши у квартирі власні речі, у зв`язку з чим квартиру було опломбовано (т. 1 а.с. 21).

Станом на час звернення позивача ОСОБА_1 до суду з даним позовом, двосторонній акт прийому-передачі квартири за адресою: АДРЕСА_2 , сторонами не складався, питання щодо врегулювання спору не вирішено.

12.05. 2016 року позивачем, за участю свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , було складено акт огляду приміщення, з якого вбачається, що під час огляду квартири були зняті наступні показники лічильників: лічильник холодної води - 54 м3, лічильник гарячої води 5 м3, лічильник електроенергії 6613 квт/год. (т. 1 а.с.21).

На підставі вищезазначеного акту позивачем здійсненого розрахунок заборгованості за комунальні послуги з 05.03.2016 року по 31.01.2017 року, згідно якого, заборгованість за електроенергію 778,12 грн., заборгованість за споживання холодної води 352, 80 грн., за споживання природного газу 588, 00 грн., вивіз сміття 98, 00 грн., послуги ЖЕКу 1464, 00 грн., заборгованість за опалення 5561, 00 грн., й цей розмір не спростовано відповідачкою в апеляційній інстанції.

Також, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по орендній платі, згідно п.3.2 Договору, за період з 04.2016 року по 12.2016 року, що становить 14400,00 грн. (9 місяців простроченого платежу х 1600,00 грн. орендна плата за місяць).

Крім того, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню штрафні санкції за неналежне виконання умов Договору, а саме: згідно п.4.3, за період з 25.03.2016 року по 21.12.2016 року у розмірі 15072, 00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 314 днів простроченого платежу х 3% від 1600,00 грн. орендна плата за місяць; та заборгованість по п.3.1. - 100 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення орендної плати, штрафних санкцій, оплати боргів з комунальних послуг, підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим ухвалює рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , як солідарного боржника з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором оренди від 05 березня 2016 року у розмірі 38 414,00 грн., яка складається із наступного: заборгованість по п. 3.1. Договору - 100, 00 грн.; заборгованість по п.3.2. Договору (орендна плата з 04.2016 року по 12.2016 року) - 14400,00 грн.; заборгованість по п.4.3. Договору (штрафні санкції з 25.03.2016 року по 31.01.2017 року) - 15072,00 грн., заборгованість по п.3.4. Договору (комунальні послуги з 05.03.2016 року по 01.03.2017 року) - 8 842, 00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, колегією суддів змінено рішення суду першої інстанції, то, відповідно, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат у справі, у зв`язку з чим скасовує рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат (судового збору у розмірі 551,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.), з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн., що відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судовий збір», а саме: по 275,60 грн. з кожного.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу .

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу за Договором від 21 листопада 2016 року, а саме: 1240, 00 грн. - попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (2 години); 1860, 00 грн. - вивчення та правовий аналіз матеріалів справи (3 години); 1860, 00 грн. - підготовка процесуальних документів (3 години) та 620 грн. - представництво прав в замовника в суді (1 годин), а всього 5 580,00 грн. (т. 1 а.с.29-31), й обґрунтованість цих витрат в апеляційній скарзі не оспорюється.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, дійшла висновку, що обґрунтованими є вимоги щодо стягнення на користь позивача ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., тобто по 2 500,00 грн. з кожного із відповідачів.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Луценко Сергій Анатолійович, - задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення орендної плати, штрафних санкцій, оплати боргів з комунальних послуг- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення орендної плати, штрафних санкцій, оплати боргів з комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , як солідарного боржника з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором оренди від 05 березня 2016 року у розмірі 38 414 (тридцять вісім тисяч чотириста чотирнадцять) гривень 00 (нуль) копійок, яка складається із наступного: заборгованість по п. 3.1. Договору - 100, 00 грн.; заборгованість по п.3.2. Договору (орендна плата з 04.2016 року по 12.2016 року) - 14400,00 грн.; заборгованість по п.4.3. Договору (штрафні санкції з 25.03.2016 року по 31.01.2017 року) - 15072,00 грн., заборгованість по п.3.4. Договору (комунальні послуги з 05.03.2016 року по 01.03.2017 року) - 8 842, 00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення орендної плати, штрафних санкцій, оплати боргів з комунальних послуг відмовити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят)копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят)копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 (нуль)копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 (нуль)копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: