Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/990/22
Провадження № 2-о/382/54/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

помічник судді, який здійснюює повноваження секретаря судового засідання, Поліщук К. В.,

за участю заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 382/990/22 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2022 до суду надійшла зазначена заява, в якій заявниця стверджує, що вона та ОСОБА_2 з 24.06.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який на цей час у Яготинському районному суді Київської області розривають. Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця посилається на те, що 08.06.2022 року її чоловік з`явився за місцем її реєстрації та влаштував сварку, у зв`язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів. 24.07.2022 року щодо її чоловіка складено протокол про адміністративне правопорушення та матеріали направлені до суду. ОСОБА_2 не залишає ОСОБА_1 у спокої: переслідує її, ходить за нею, з`являється за її місцем проживання. Таким чином, вважає, що вона є особою, яка потерпіла від домашнього насильства. Просить застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис у вигляді заборони перебувати в місці проживання (перебування) та заборони вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала та просила її задовольнити. Зазначила, що наразі на розгляді Яготинського районного суду Київської області перебуває справа про розірвання укладеного сторонами шлюбу. На даний час чоловік вже проживає окремо. Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 на даний час не розглянута (призначена до розгляду на 12.10.2022; в цей же день закінчується встановлений судом строк для їх примирення в межах справи про розірвання шлюбу).

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду, причини неявки суду не повідомив, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши подані письмові докази, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони на цей час перебувають у шлюбі. Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки Відділення поліції № 2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 01.07.2022 здійснено перевірку заяви ОСОБА_1 відносно того, що 08.06.2022 року її чоловік з`явився за місцем її реєстрації та влаштував сварку. Згідно із листом Відділення поліції № 2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 17.08.2022 № 2008, роздрукованої з ЄДРСР постанови від 22.08.2022, до Яготинського районного суду Київської області скеровано матеріали у справі про адміністративне правопорушення за наслідком складання протоколу на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У засіданні заявниця зазначила, що наразі чоловік вже проживає окремо. Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 на даний час не розглянута (призначена до розгляду на 12.10.2022).

Суд враховує, що протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) вказано, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 р. по справі№ 756/2072/18 зазначив, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису необхідно надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 26.09.2019 р. у справі № 452/317/19-ц зазначено, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису.

Судом встановлено, що заявниця звинувачує свого чоловіка у вчиненні неправомірної поведінки, яка може містити ознаки адміністративного правопорушення. Однак, матеріали справи не містять наразі будь-яких рішень щодо притягнення його до відповідальності, зокрема, й до адміністративної. Не подано заявницею й жодних матеріалів цієї справи, в тому числі й протоколу про адміністративне правопорушення. Наразі на розгляді суду перебуває справа про розірвання укладеного сторонами шлюбу. На даний час сторони вже проживають окремо. Справа про адміністративне правопорушення щодо чоловіка заявниці на даний час не розглянута (призначена до розгляду на 12.10.2022; в цей же день закінчується встановлений судом строк для їх примирення в межах справи про розірвання шлюбу). Заявниця посилається на подію, що мала місце 24.07.2022, однак при цьому вона звернулася до суду з метою отримання обмежувального припису лише 21.09.2022 року, тобто майже ніж через два місяці. Жодних доказів про те, що наразі ОСОБА_1 переслідує її, ходить за нею та погрожує, заявницею не додано. Інших доказів в обґрунтування необхідності застосування обмежувального припису матеріали справи також не містять.

Суд, встановивши, що докази, надані заявницею на обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом.

Оцінивши ризики продовження та повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, враховуючи також презумпцію невинуватості, суд приходить до висновку про відсутність підстав на даний час для видачі обмежувального припису. Матеріали справи не містять доказів того, що існують ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків домашнього насильства, а необхідність застосування обмежень є недоведеним та необґрунтованим.

Разом з тим, у випадку зміни ситуації та виникнення зазначених ризиків в майбутньому, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису із наданням відповідних доказів.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263, 265, 268, 354, 350-1-350-8 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М. М. Нарольський