Номер провадження: 22-ц/813/4218/22
Справа № 509/98/15-ц
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Кочко В.К. 08 червня 2021 року у смт. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У січні 2015 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 02 листопада 2006 року між Райффайзен Банк Україна, правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», який на підставі Статуту став ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір ML-502/085/2006 зі змінами, доповненнями та додатками, в забезпечення належного виконання зобов`язань за яким, між банком та відповідачем був укладений договір поруки № SR-502/085/2006.

24 вересня 2007 року Овідіопольським районним судом Одеської області було ухвалене рішення по справі № 2-1661/2007, яке набрало законної сили 16 жовтня 2007 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ОТП Банк» заборгованості за вищевказаним кредитним договором у розмірі: тіло кредиту - 336 696 грн. (еквівалент 66672,48 доларів США), відсотки - 5 798 грн. (1 148,12 доларів США), пеня - 3 765,73 грн., яке не було виконано.

До позивача перейшли права за вищевказаним кредитним договором від ПАТ «ОТП Банк» на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року.

Згідно із п.п. 1.1, 1.2 договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань. З договору поруки видно, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов`язаннями боржника.

Однак, в порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів, передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів у розмірі та строках не відбувалось, у зв`язку із чим позивачем було надіслано досудову вимогу про повне дострокове погашення боргу, відповідно до якої поручитель був зобов`язаний сплатити на користь банку всі належні суми кредиту, процентів та штрафних санкцій за договором, яка була залишена без відповіді та задоволення.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначало, що станом на 16 жовтня 2014 року заборгованість поручителя становила 127 976,46 доларів США (еквівалент 1 657 555,98 грн.) і складалась з наступного: відсотки за користування кредитом (період з 06.01.2009 р. по 27 вересня 2011 року) 16 427,77 доларів США (еквівалент 212 773,11 грн.), пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 16 жовтня 2013 року по 16 жовтня 2014 року 111 548,69 доларів США (еквівалент 1 444 782,87 грн.), які позивач просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 червня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що станом на дату подачі апеляційної скарги рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 вересня 2007 року є невиконаним, виконавчий лист від 15 листопада 2007 року знаходиться на виконанні у приватного виконавця. Вказані обставини, на думку ТОВ «ОТП Факторинг Україна», є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Сторони про розгляд справи на 04 жовтня 2022 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2006 року між Райффайзен Банк Україна, правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір ML-502/085/2006 зі змінами, доповненнями та додатками.

В забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним договором, між Банком та ОСОБА_1 02 листопада 2006 року був укладений договір поруки № SR-502/085/2006.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 вересня 2007 року у справі № 2-1661/2007 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від у розмірі 381 235,93 грн., яке набрало законної сили.

До ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права за вищевказаним кредитним договором від ПАТ «ОТП Банк» на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що строк настання обов`язку погашення кредиту настав достроково у повному обсязі через 30 днів після вимоги від 20 березня 2007 року, з позичальника заборгованість була стягнута достроково у повному обсязі 24 вересня 2007 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області, а цивільний позов був поданий суду 13 січня 2015 року, тобто з поза межами шести місяців для звернення до суду з вимогою до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно частини першої статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20) відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість.

Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що строк настання обов`язку погашення кредиту настав достроково у повному обсязі через 30 днів після вимоги від 20 березня 2007 року, і кредиторам було відомо про порушення свого права ще у 2007 році.

Колегія суддів, з урахуванням вказаних норм права, доходить до висновку, що оскільки рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 вересня 2007 року не виконано, то договір поруки № SR-502/085/2006, укладений 02 листопада 2006 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , не є припиненим.

Однак, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором не можуть бути задоволені, виходячи з наступного.

Так, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 16 жовтня 2014 року у загальному розмірі 127 976,46 доларів США (еквівалент 1 657 555,98 грн.), що складається з наступного: відсотки за користування кредитом (період з 06 січня 2009 року по 27 вересня 2011 року) в сумі 16 427,77 доларів США (еквівалент 212 773,11 грн.), пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з 16 жовтня 2013 року по 16 жовтня 2014 року в сумі 111 548,69 доларів США (еквівалент 1 444 782,87 грн.).

Колегія суддів зазначає, що Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) встановлено, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18) наголошено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить до висновку, що у ПАТ «ОТП Банк» виникло право на звернення з вимогами про повне виконання за основним зобов`язанням та процентів і неустойки, нарахованих на момент звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, а саме на 28.03.2007 року, оскільки дія кредитного договору була припинена з моменту звернення до боржника з вимогою про дострокове виконання у 2007 році.

Таким чином, вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення відсотків та пені за прострочення виконання зобов`язання, нараховані за період з 06 січня 2009 року по 27 вересня 2011 року, та з 16 жовтня 2013 року по 16 жовтня 2014 року, - не гуртуються на нормах закону, та не можуть бути задоволені.

Вимог про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не заявляло.

Враховуючи вказане, колегія суддів доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» слід відмовити саме із зазначених вище правових підстав.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 червня 2021 року підлягає зміні, із викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 червня 2021 року змінити, викласти його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 31 жовтня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе