Провадження № 2/344/1305/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Вердикт Капітал, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів Олекса Любомирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 10.11.2021 року було відкрито виконавче провадження №67473540 на підставі виконавчого напису №9613, виданого приватним нотаріусом Київського МНО Сазоновою Оленою Миколаївною 28.09.2021 року про стягнення з заборгованості у розмірі 410429,08 гривень на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за Кредитним говором №014/0003/82/67968 від 13.12.2006 року, укладеним між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ОСОБА_1 . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» за кредитним договором є ПАТ «Комерційний індустріальний банк» на підставі договору Л 14/46 про відступлення прав вимоги від 13.09.2017 року, яке уступило права ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» на підставі договору КА-13092017 про уступлення прав вимоги від 13.09.2017 року, яке уступило права ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору №ВФ/03 про відступлення прав вимоги від 08.04.2021. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу не мала повноважень на вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено та не переконалася належним чином щодо дотримання стягувачем вимог закону по трирічному строку подання документів про вчинення виконавчого напису з часу настання права на звернення з вимогами, а тому виконавчий напис підлягає скасуванню.

Відповідач подав суду відзив на позов, в якому заперечив позов з підстав безспірності заборгованості. Також відповідач просив суд про зменшення витрат на правову допомогу.

Судом встановлено наступні обставини.

10.11.2021 року було відкрито виконавче провадження №67473540 на підставі виконавчого напису №9613.

Приватним Київського МНО Сазоновою Оленою Миколаївною 28.09.2021 видано виконавчий напис про стягнення з заборгованості у розмірі 410429,08 гривень на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за Кредитним договором №014/0003/82/67968 від 13.12.2006 року, укладеним між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ОСОБА_1 .

У виконавчому написі вказано, що стягнення заборгованості має місце за період 08/04/2021 по 14/07/2021.

Відповідачем подано нотаріусу виписку по рахунку позивача, за змістом якої заборгованість за кредитом становить 26108,83 гривень, а заборгованість за процентами 383820,25 гривень.

Таким чином у виконавчому написі відображено неправдиву інформацію щодо початку виникнення боргу, періоду його тривалості та суми боргу в її обчисленні за часовим періодом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

В ст. 88 Закону України «Про нотаріат» вказано, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19) для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак позивачем заперечено заборгованість та вказано в позові, що вона не є безспірною.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

В постанові виконавче провадження Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 137/1666/16-ц вказано, що « Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд взагалі не надав жодної оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону. Більш того, в матеріалах справи узагалі відсутній примірник кредитного договору, а суд не встановив, на яку суму, строк та на яких умовах його було видано».

Отже відповідно до ст. 81 ЦПК України та змісту постанови Виконавче провадження Верховного Суду в справі № 137/1666/16-ц позивачу та відповідачу належить довести перед судом оцінку документів на підтвердження безспірності заборгованості, факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вимог закону, суму, строк, умови отримання позики.

Оскільки відповідачем не спростовано позов тому він підлягає задоволенню.

Відповідно до ордеру №092030 позивач та ОСОБА_2 уклали договір про надання правової допомоги.

Відповідно до ордеру від 10/02/2022 позивач та ОСОБА_3 уклали договір про надання правової допомоги.

24/06/2020 позивач та ОСОБА_2 уклали договір про надання правової допомоги.

Відповідно до додаткової угоди від 15/11/2021 визначено вартість послуг.

18/02/2022 складено акт приймання виконаних робіт на суму 5250 гривень.

За розгляд заяви про забезпечення позову позивачем сплачено 454 гривень. Судом забезпечено позов за заявою позивача.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

Також Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з його практикою вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів принципу верховенством права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є нерозмірним.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже компенсації за рахунок відповідача підлягають тільки ті судові витрати, які є обґрунтованими за критеріями, що вказані в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Так, позов засновано на єдиній правовій підставі щодо спірності суми стягнення та порушення у зв?язку з цим порядку посвідчення виконавчого напису.

Отже не передбачено здійснення будь-яких особливих майнових та інтелектуальних витрат на обґрунтування правової позиції.

Так само і відповідач не прийняв та заперечив розмір правової допомоги, що вказаний позивачем та його адвокатами.

Отже за рахунок відповідача може бути компенсовано 1500 гривень витрат на правову допомогу.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

виконавчий напис, вчинений 28.09.2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрований у реєстрі за №9613 щодо стягнення з ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованості розмірі 410 429,08 гривень за кредитним договором №014/0003/82/67968 від 13.12.2006 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ОСОБА_1 , на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місцезнаходженняКудрявський узвіз, м. Київ) визнати таким, що не підлягає виконанню;

стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2862 гривень судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.