Справа № 456/2062/22
Провадження № 2/456/880/2022
РІШЕННЯ

іменем України

19 вересня 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Балабанській О.Т.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову покликається на те, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач по справі її рідний племінник, який проживав у вказаному будинку до червня 2019 року, а з червня 2019 року в будинку не проживає, жодних особистих речей його там не має. Окрім цього, їй відомо, що відповідач на даний момент фактично проживає в АДРЕСА_2 . Відповідач не приймає участі у сплаті комунальних послуг, а також в утриманні будинку в належному стані. Вона отримує невисоку заробітну плату і не можу сплачувати за відповідача його частину комунальних витрат, а також не може оформити субсидію. Вона неодноразово просила відповідача знятися з реєстрації і зареєструватися за місцем свого фактичного проживання, однак він відмовляється це зробити, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні просить позов задоволити, дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Позиція відповідача: відповідач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні визнав позовні вимоги та зазначив, що у спірному будинку він не проживає з червня 2019 року, на даний момент проживає в квартирі АДРЕСА_3 , не заперечує проти задоволення позову.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №24890518 від 23.12.2009, будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору виділу від 27.11.2009, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 /а.с.4/.

Відповідно до копії будинкової книги на буд. АДРЕСА_1 , власником будинку на підставі договору виділу від 27.11.2009 є ОСОБА_1 та в будинку зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 /а.с.5-9/.

З письмових свідчень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 23.06.2022, засвідчених спеціалістом І категорії ЦНАП Моршинської міської ради Стрийського району Львівської області Войтановською Г.М. вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою не проживає /а.с.11/.

При вирішенні спору, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Так, згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є племінником позивача та зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 .

Також в судовому засіданні встановлено, що будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору виділу від 27.11.2009, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що відповідач з червня 2019 року в даному будинку не проживає, оскільки фактично проживає в АДРЕСА_2 , спільне господарство з позивачем не веде, участі у витратах на утримання спірного будинку не несе.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 та ч.4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом 5 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Судом встановлено, що позивач на законних підставах набула право власності на спірний житловий будинок, тому у передбачений законом спосіб звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, а відповідач отримав тимчасовий дозвіл на проживання у цьому будинку, він не є членом сім`ї позивача на даний час, оскільки спільне господарство не веде, участь у витратах на утримання житла не бере, крім того, як встановлено в судовому засіданні, відповідач забезпечений іншим житлом, у якому проживає, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та поясненнями сторін.

Суд звертає увагу, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у будинку АДРЕСА_1 , позивач позбавлена можливості розпоряджатись належним їй нерухомим майном на власний розсуд.

Таким чином, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, в розумінні ст.3 СК України, хоча зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 ; в даному будинку він не проживає з 2019 року, обов`язків по утриманню житла не виконує, витрати за надані житлово - комунальні послуги не несе; оскільки позивач позбавлена можливості в повній мірі розпоряджатись належним їй нерухомим майном на власний розсуд, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившим права на користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 198, 200, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя:

Повний текст судового рішення

виготовлено 26.09.2022.