Справа № 296/7805/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Репікової З.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира 07 вересня 2021 року надійшли матеріали вказаної позовної заяви, де ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 4 949 693,00 грн. та 186 886,00 доларів США, з яких:

- інфляційні втрати у сумі 2 309 230 грн. та 3% річних в розмірі 369 464,00 грн. за період з 06.12.2010 по 31.08.2021 у зв`язку з невиконання рішення Корольовського районного суду м.Житомира №2-4862/10 від 25.11.2010;

- збитки у розмірі курсової різниці в сумі 94 987,00 доларів США , оскільки рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №2-4862/10 від 25.11.2010 визначено, що зобов`язання виникло у іноземній валюті;

- інфляційні втрати у сумі 2 004 246,00 грн. та 3% річних в розмірі 266 753,00 грн. за період з 21 липня 2014 року по 31 серпня 2021 року, у зв`язку з невиконанням рішення Корольовського районного суду м. Житомира №296/11276/13-ц від 13.05.2014, яким вирішено стягнути з відповідача на його користь 1 248 752,00 грн. процентів на підставі розписки від 26.11.2009;

- збитки у розмірі курсової різниці в сумі 61 529,00 дол. США (з урахуванням уточнень позивача в судовому засіданні в частині описки у позовній заяві суми 71 529 дол.США курсової різниці), оскільки рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №296/11276/13-ц від 13.05.2014 визначено суму боргу відповідача у іноземній валюті 107744 дол.США та стягнуто дану суму в перерахунку в національній валюті України за курсом НБУ;

- проценти за користування коштами за період з вересня 2018 року по вересень 2021 року від суми боргу (28 293,00 дол. США) в розмірі 20 370,00 дол. США на підставі умов договору (розписки) від 26.11.2009 (а.с.1-6).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25.11.2010 у цивільній справі №2-4862/10, яке набрало законної сили 06.12.2010, встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26.11.2009 укладено угоду, відповідно до якої ОСОБА_2 зобов`язався продати ОСОБА_1 нерухоме майно. На виконання та підтвердження даної домовленості ОСОБА_1 передав відповідачу 160 000,00 дол.США в якості авансу, про що складена розписка. Розпискою передбачено, що в разі порушення зобов`язання відповідач зобов`язався негайно повернути позивачу вказану суму та сплатити 2% від неповерненої суми за кожний місяць користування грошима, починаючи з дати складання розписки. Оскільки відповідач нерухомість не продав і грошові кошти повернув позивачу лише в сумі 5 000,00 доларів США, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25.11.2010 у цивільній справі №2-4862/10 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 155 000,00 доларів США авансу, що у гривневому еквіваленті складає 1 230 343,50грн. та 34 066,00 доларів США відсотків за період з 27.11.2009 по 22.11.2010, що у гривневому еквіваленті складає 270 405,50, а всього 1 500 749,00 грн.

ОСОБА_1 вказує, що на виконання судового рішення у вересні 2018 року відповідач сплатив йому лише 1 052 000,00 грн. та 8 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 224 160,00 грн., а всього 1 276 160,00 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 13.05.2014 по справі 296/11276/13 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 248 752,00 грн. процентів за користування коштами згідно розписки від 26.11.2009. Вказане судове рішення не виконано.

За вказаних обставин, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 інфляційні, 3% річних, курсову різницю та відсотки за користування чужими грошовими коштами.

На підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021 року, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передано судді Корольовського районного суду м. Житомира Адамовичу О.Й., який своєю ухвалою від 13.09.2021 року заявив собі самовідвід та задовольнив його (а.с.20-21, 22).

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 20.09.2021 та протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.09.2021, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передано судді Корольовського районного суду м. Житомира Рожковій О.С., яка своєю ухвалою від 24.09.2021 заявила собі самовідвід та задовольнила його (а.с.23, 24-25, 26).

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 07.10.2021 та протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передано судді Корольовського районного суду м. Житомира Маслак В.П., яка своєю ухвалою від 12.10.2021 року залишила позов без руху та надала позивачу строк для усунення недоліків (а.с.27, 28-29, 31-32).

На виконання вимог ухвали судді від 12.10.2021, до суду 19.10.2021 надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви (а.с.34, 35).

Ухвалою судді від 15.11.2021 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.40).

Від представника відповідача 15.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, де ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та сплив позовної давності, а також, просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 100 000,00 грн. (а.с.65-69).

Протокольною ухвалою суду від 27.04.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с.76).

В судових засіданнях 05.09.2022, 06.10.2022 позивач позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні 05.09.2022 представники відповідача заперечили щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

В судове засідання 06.10.2022 відповідач та його представники не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Помічником судді 06.10.2022 прийнято телефонограму від представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. Від відповідача та його представника ОСОБА_6 заяви про відкладення розгляду справи, поважність причин неявки до суду не надходили.

За вказаних обставин, враховуючи, що інтереси відповідача в суді представляють два представники, які мають статус адвокатів, суд не повідомлено про причини неявки представника ОСОБА_6 та відповідача, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Від позивача 19.09.2022 року до суду надійшла заява про зменшення розміну позовних вимог, яку в судовому засіданні 06.10.2022 року не прийнято до розгляду в зв`язку з пропуском строків її подання.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25.11.2010 у справі №2-4862/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 встановлено, що сторони 26.11.2009 уклали угоду, відповідно до якої відповідач зобов`язується до 02.02.2010 продати позивачу будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,05га, а також земельну ділянку площею 0,05га, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На виконання та на підтвердження цієї домовленості відповідач отримав від позивача 160000 доларів США в якості авансу. До 01.02.2010, як було передбачено угодою, відповідач не виконав свої зобов`язання, тобто не продав позивачу вказані ділянки та будинок. Також встановлено, що відповідач не є власником вказаного будинку та земельних ділянок. Розпискою відповідач зобов`язався в разі невиконання ним зобов`язання щодо продажу негайно повернути позивачу 160000 доларів США та сплатити 2% від неповерненої суми за кожен місяць користування грошима починаючи з дати складання розписки.

Вказаним рішенням задоволено позов та стягнуто з відповідача на користь позивача 1500749 грн. отриманого авансу. Зі змісту мотивувальної частини рішення вбачається, що сума основного боргу по вказаній розписці від 26.11.09 на день постановлення рішення - 155000 доларів США, та проценти за період з 27.11.2009 до 22.11.2010 в розмірі 34066 доларів США. Загальна сума боргу визначена як 189066 доларів США, або 1500749 грн. (а.с.3).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2014 у резолютивній частині вказаного рішення виправлено описку, а саме, слова і цифри «1500749 грн. отриманого авансу» замінено на слова і цифри «1230343,50 грн. отриманого авансу, 270405,50 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами» (а.с.26-27).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 13.05.2014 по справі 296/11276/13 задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 1 248 752,00 грн. процентів за користування коштами, що передбачені розпискою від 26.11.2009.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи питання на предмет стягнення інфляційних та 3% річних у зв`язку з невиконанням судового рішення від 25.11.2010 слід врахувати наступне.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова ВСУ від 18.10.2017 № 910/8318/16).

Таким чином, з ухваленням рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25.11.2010 у справі №2-4862/10 зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором від 26.11.2009 не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Слід врахувати, що згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25.11.2010 у справі №2-4862/10 та ухвали про виправлення описки від 06.02.2014 з відповідача на користь позивача вирішено стягнути 1230343,50 грн. отриманого авансу, 270405,50 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. Таким чином, суд визначив зобов`язання відповідача сплатити позивачу кошти у гривневому еквіваленті, розподіливши зобов`язання по сплаті авансу та процентів за користування грошовими коштами.

З матеріалів оглянутих у судовому засіданні цивільних справ №2-4862/10 та №296/11276/13 вбачається, що відповідачем в рахунок погашення боргу , що виник згідно розписки від 26.11.2009, було повернуто наступні суми:

24.01.2012 15 000 доларів США, що еквівалентно 119700грн. за курсом НБУ 7,98грн. за 1 дол.США;

31.01.2013 200 доларів США, що еквівалентно 1598грн. за курсом НБУ 7,99грн. за 1 дол.США;

29.02.2013 200 доларів США, що еквівалентно 1598грн. за курсом НБУ 7,99грн. за 1 дол.США;

23.03.2013 300 доларів США, що еквівалентно 2397грн. за курсом НБУ 7,99грн. за 1 дол.США;

11.04.2013 200 доларів США, що еквівалентно 1598грн. за курсом НБУ 7,99грн. за 1 дол.США;

17.04.2013 3500 грн. та 500 грн;

09.07.2013 1000 доларів США, що еквівалентно 7990грн. за курсом НБУ 7,99грн. за 1 дол.США;

13.09.2грн., згідно розписки про повернення боргу від 13.09.2018;

13.09.2018 8000дол.США, що еквівалентно 224160грн. за курсом НБУ 28,02грн. за 1 дол.США. Таким чином, станом на 14.09.2018 загальна сума заборгованість відповідача становить 85726грн., без визначення її складових: суми авансу та відсотків за користування грошовими коштами.

В судовому засіданні позивач заперечив обставини погашення боргу 24.01.2012 в сумі 15 000 доларів США. Також у позові не вказано про погашення боргу на суму 2400дол.США за період з 31.01.2013 по 09.07.2013.

Однак, при дослідженні матеріалів справи №296/11276/13 встановлено, що в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 12.05.2014 ОСОБА_1 вказав наступне: « 24.01.2012 сторони узгодили шляхом зустрічних розрахунків та шляхом часткової оплати боргу, що сума боргу по розписці від 26.11.2009 станом на 24.01.2012 становить 140000дол.США. З цього приводу укладено договір від 24.01.2012. Також цього ж дня відповідач сплатив позивачу 15000дол.США. Це відображено в розписці, яка відповідачем подана до суду, з якої вбачається, що відповідач сплатив позивачу 24.01.2012 15000дол.США. … Також відповідачем подано розписки з яких вбачається, що відповідач сплатив позивачу наступні суми:

17.04.2013 3500 грн. та 500 грн. (що еквівалентно 500 доларів США по курсу на вказану дату)

31.01.2013 200 доларів США

29.02.2013 200 доларів США

23.03.2013 300 доларів США

11.04.2013 200 доларів США

09.07.2013 1000 доларів США

Тобто всього сплачено відповідачем 2400 доларів США.»

З розрахунку позивача вбачається, що інфляційні втрати та 3% річних за період з 06.12.2010 по 31.08.2021 нараховані на загальну суму боргу (1500749грн.) з урахуванням поступового погашення, без розмежування заборгованості по основному боргу (сума авансу) та відсотків за користування грошовими коштами, що нараховані на основний борг.

Зі змісту розписки від 26.11.2009 та наявних в матеріалах справ №2-4862/10 та №296/11276/13 розписок про повернення боргу, договору від 24.01.2012 р. не вбачається, що сторонами було досягнуто згоди щодо порядку погашення та зарахування платежів в рахунок суми авансу як основного боргу та відсотків за користування грошовими коштами.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, що відповідає позиції Верховного суду по справі № 914/712/16 від 12.03.2018.

Враховуючи, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем на загальну суму заборгованості, що включає в себе як основний борг так і відсотки, що нараховані у порядку ст.536 ЦК України, суд позбавлений можливості самостійно визначити суми нарахування відшкодування згідно ст.625 ЦК України на суму основного боргу, порядок погашення якої не визначений, а тому в задоволенні позову в даній частині вимог слід відмовити.

З тих же підстав слід відмовити в позові про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 2 004 246,00 грн. та 3% річних в розмірі 266 753,00 грн. за період з 21 липня 2014 року по 31 серпня 2021 року, які нараховано на відсотки за користування грошовими коштами, що присудженні до стягнення з відповідача на користь позивача згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира №296/11276/13-ц від 13.05.2014.

Так, на переконання суду суперечить змісту та суті ст.625 ЦК України, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на проценти, що нараховані та визначені судовим рішенням до стягнення згідно ст. 536 ЦК України.

На предмет стягнення курсової різниці суд враховує наступне.

Згідно змісту позовної заяви від 12.11.2010, заяви про зменшення розміру позовних вимог від 25.11.2010 у справі №2-4862/10, а також позовної заяви від 11.11.2013, заяви про збільшення позовних вимог від 12.05.2014 по справі 296/11276/13 ОСОБА_1 просив суд стягнути заборгованість з відповідача у національній валюті України, гривні.

Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25.11.2010 у справі №2-4862/10 та рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 13.05.2014 по справі 296/11276/13 задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у національній валюті України, гривні.

Виконання зобов`язання згідно розписки від 26.11.2009 частково прийнято у гривні, що слідує з пояснень самого позивача та підтверджується розписками, що в матеріалах справи №2-4862/10, 296/11276/13 .

Згідно висновків Великої Палати Верховного суду від 30.05.2018 по справі № 750/8676/15-ц, кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Враховуючи вищезазначене суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, що визначені позивачем як курсова різниця.

Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами за період з вересня 2018 року по вересень 2021 року від суми боргу в розмірі 20 370,00 дол. США на підставі умов розписки від 26.11.2009

Слід зазначити, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше боржник до певного строку одержує можливість не повертати кошти (в даному випадку аванс). Тобто з дозволу кредитора він користується його грошовими коштами і вносить за це плату (проценти). Коли ж наступає строк повернення коштів, а боржник цього не робить, мова йде про неправомірне користування чужими грошима (постанова ВП ВС від 23.05.2018 р., справа №910/1238/17).

Якщо правова природа відсотків за правомірне користування чужими коштами це винагорода, то можна стверджувати, що ця плата має вноситись до закінчення строку, на який було надано грошові кошти. Якщо припиняється право користуватись коштами, обов`язок платити за це теж припиняється. Якщо боржник продовжує користуватись грошима після закінчення строку (неправомірне користування), кредитор також не позбавлений права на отримання процентів.

Велика Палата Верховного суду (справа №910/1238/17, постанова від 23.05.2018 р.) визначилася з тим, що плату за прострочення виконання зобов`язання врегульовано законодавством, а саме охоплено диспозицією ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто ця норма конкретизує визначений у ст. 536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати проценти за незаконне користування чужими грошовими коштами.

28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики на підставі ст. 536 ЦК України необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі, якщо період нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг, оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалася.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Згідно змісту розписки від 26.11.2009 зазначено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 аванс в розмірі 160000дол.США за будинок і земельну ділянку, які зобов`язався продати ОСОБА_1 в строк до 01.02.2010. В разі порушення зобов`язання ОСОБА_2 зобов`язався негайно повернути ОСОБА_1 вказану суму (160000дол.США) та сплатити 2% від неповернутої суми за кожен місяць користування грошима починаючи з дати складання розписки.

Вказане свідчить про те, що проценти за користування грошовими коштами відповідач мав сплатити за період дії договору, тобто з 26.11.2009 до 01.02.2010, а поза межами строку дії вказаного договору позивач вправі вимагати стягнення відшкодування передбаченого ст. 625 ЦК України

Враховуючи наведене, позов в частині стягнення відсотків за користування грошовими коштами задоволенню не підлягає, оскільки така вимога пред`явлена за період з вересня 2018року по вересень 2021року поза межами строку дії договору (розписки) від 26.11.2009.

Враховуючи вищезазначене в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На предмет стягнення судових витрат з позивача, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу в сумі 100000грн., суд враховує наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.1, п.п. 1, 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представником відповідача не надано суду жодних доказів понесення відповідачем витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката (в матеріалах справи відсутній договір з адвокатом, рахунки, акти виконаних робіт), а тому відсутні підстави для стягнення таких з позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 24.10.2022

Суддя В. П. Маслак